I början på 90-talet lanserades en nygammal metod att fästa taksäkerhetskonsoler för gångbryggor och räcken vid bandtäckning. Fastsättning skulle ske direkt vid ståndfalsen genom punktsvetsning till den rostfria sömsvetsade falsen och till metalliserad dubbelfalsad plåt med förskruvning genom falsen. I båda fallen användes en speciell rostfri glidskena, 420 mm lång, infäst med ett antal rostfria skruvar till underlagsspont en under varje konsol. Denna infästningsmetod visade sig vid dynamiska fallprov i laboratoriemiljö vid Sveriges Provnings- och Forskningsinstitut (SP) ha mycket bra hållfasthet till underlagstaket och inga synliga skador uppstod utvändigt på infästningarna.


Flera av de större tillverkarna av skyddsanordningar var inte sena att produktutveckla och förﬁna metoden. Olika väl utvecklade produkttyper av falsfästen lanserades på marknaden för dubbelfalsad stålplåt 0,6 mm. Ett falsfäste valdes ut till några försöksobjekt och studerades av en referensgrupp, där även arbetsgivare och fackliga organisationer ingick. Särskilt studerades eventuella skador på takplåten vid själva tillklämningen över falsen och beständighetskravet var uppe för noggrann analys. Från SP:s sida anfördes att speciella klammerinfästningar inte borde krävas mitt under falsfästet, eftersom dubbelfalsen var tillräckligt styv med föreskrivna klammer enligtAMA Husvid de laboratorieprover som utförts. Beständigheten var dock mycket svår att bedöma.


De typer av certiﬁerade svensktillverkade falsfästen till gångbryggor, stegar, räcken och fästöglor med mera, som i dag marknadsförs för dubbelfalsad stålplåt 0,6 mm, har fått ett mycket positivt bemötande från branschen och montörerna av taksäkerhetsanordningar.


Företagen som marknadsför dessa certiﬁerade produkter har utvecklat falsfästena med gummiklädda anläggningsytor mot takplåten, där hänsyn tagits till att plåttäckningen inte ska skadas och därigenom påskynda korrosion vid infästningsstället. Själva klämbackarna har grepp med rundade mothåll för att inte ståndfalsen ska skadas och griper fast precis under den dubbelvikta falsen för att inte skada eller ändra falsens upptagningsvinkel (basavståndet cirka 3 mm på falsen).


Om taktäckningen är utförd med anpassat glidklammer hindrar inte falsfästet takplåtens rörelsebehov, vilket är positivt förutom att inga håltagningar behöver göras i plåten genom det täta ytskiktet.


Från byggnadsplåtslageribranschen kan man för närvarande enbart rekommendera användningen av falsfästena i samband med ny- eller omtäckning av hela takytor. Inga extra klammer, utöver kraven i AMA Hus 21, om de är skruvade med rostfria fästdon i 23 mm underlagsspont eller 19 mm plywood, där falsfästena ska sitta. Detta förutsätter också att samma entreprenör som täckt taket också samtidigt monterat taksäkerhetsanordningar. Se också avsnitt om infästningsplaner i kapitel 4 .


Ett seriöst plåtslageri kan inte lämna garanti på att plåttaket håller tätt, om någon annan ﬁrma monterat falsfästen i efterhand på taket.


Klammerinfästningen av plåttaket är normalt beräknad att enbart motstå de lyftkrafter som väder och vind utsätter taket för på aktuell ort med hänsyn till läge och byggnadens höjd. Att därutöver också klara både statiska och dynamiska hållfasthetskrav, som gäller för taksäkerhetsanordningar, är däremot inte plåttakens klammerinfästningar dimensionerade för.


Systemets tillförlitlighet som en del av taksäkerhetsanordningarna är helt beroende av om ökade korrosionsskador kommer att uppstå i framtiden vid fästenas angreppspunkt


Figur 11:71. Sektion av falsfäste i 0,6 mm plåt. . Figur: Weland Stål AB.


Figur 11:72. Falsfäste. Figur: Weland Stål AB.


Bild 11:19. Klammertätheten måste beaktas både i randzonerna och under falsfästena. Foto: Jarl Alenius.


vid falsen. En återkommande besiktning rekommenderas till dess att större erfarenhet erhålls av eventuella uppkommande skador. Först efter en längre tids erfarenhet – åtminstone 10 år – kan man bedöma systemets beständighet.


Med dagens erfarenheter kan systemet med falsfästenför dubbelfalsad plåt rekommenderas.


Förutom traditionella infästningskonsoler som monteras c 2 m för takstegar eller taktrappstegar med genomgående skruv och vinkelproﬁl på undersidan av yttertaket ﬁnns olika andra godkända mothåll såsom snabbfästen eller så kallade vippankarskruv.


Dessutom ﬁnns ett antal specialfästen, kombinationer av konsoler och fästen som utvecklats under de senaste åren. Fästen eller konsoler kallas de beroende på fabrikat och kan monteras till falsfästen på skiv- eller bandtäckta plåttak av stålplåt 0,60 mm i takfallets lutningsriktning.


Specialfästen, som vi kallar dem för, kan också kombineras med tidigare beskriven infästningsproﬁl eller infästningsplåt för proﬁlplåt eller tegelproﬁlerade plåttak i takfallets lutningsriktning.


Dessa specialfästen går också att använda för infästning av gångbryggor vid taklutning under 12°, när gångbryggor kan användas som tillträdesled i takfallets lutningsriktning. Förutsättningen för de olika kombinationerna är, att de är provade och godkända för att få vara monterade tillsammans som en enhet.


Eftersom de senast utvecklade specialfästena enbart är infästa i ståndfals eller proﬁlplåt är det plåttjockleken och den kvalité på klammer och infästningsdon till den bärande takkonstruktionen som avgör infästningens hållbarhet.


Avståndet mellan hållarinfästningar av olika takstegar bör inte vara större än 2 m. På villor med korta takfall kan det godtas att fasta takstegar som minimum är fastsatta både upptill och nertill på taket, om stegen mellan infästningsställena vilar på så kallade distanskonsoler/lattor.


Eftersom detta infästningssystem funnits så kort tid på marknaden ﬁnns ingen längre erfarenhet av infästningssystemets beständighet och därmed inte dess tillförlitlighet.


Figur 11:73. Specialfästen för stegar/bryggor. Figurer: Weland Stål AB.


Bild 11: 20. Fäste för takstege på proﬁlerad plåt. Foto: Lindab Proﬁl AB.


Bild 11:21. Traditionell infästning av takstege.


Vilka som bär huvudansvaret för att fasta tillträdes- och skyddsanordningar ﬁnns monterade på en byggnad och hur ansvaret fördelas vid takarbetets utförande är viktigt att känna till.


Fastighetsägare ska enligt gällande plan- och bygglag (PBL) tillse, att det ﬁnns erforderliga säkerhetsanordningar på tak och att de underhålls, så att deras egenskaper och funktioner bevaras. Detta gäller oavsett om några underhålls- och tillsynsarbeten utföres på taket.


Arbetsgivare har ansvaret när han beordrar en anställd att utföra ett arbete på en fastighet, till exempel taket, enligt Arbetsmiljölagen (AML) och gällande föreskrifter för olika typer av arbeten.Innan arbetet påbörjas ska arbetsgivaren låta undersöka taket och göra en riskanalys samt vidtaga lämpliga skyddsåtgärder. Vid reparation och underhållsarbete av tak utgör fasta skyddsanordningar ett viktigt led i det förebyggande skyddsarbetet vid bedömning av olika risker i arbetet.


Byggherre, den som för egen räkning utför eller låter utföra byggnadsarbete, har ansvar enligt bygglagstiftningen att gällande föreskrifter följs. Det innebär att byggherren ansvarar för att tak på nya byggnader helt uppfyller PBL och gällande byggreglers krav på säkerhet. Vidare ska byggnader som byggs till, byggs om eller på annat sätt ändras få en taksäkerhet, som i princip motsvarar den som krävs för nya byggnader. Byggherren är numera också skyldig att upprätta en arbetsmiljöplan för arbeten där fallrisker förekommer.


Byggnadsnämnden i kommunen ska övervaka att PBL:s bestämmelser och byggregler för takarbete följs. Nämnden kan genom olika kontrollsystem utöva sin tillsyn. Byggnadsnämnden ska också ta upp frågan om olika påföljder eller ingripanden om det framkommer, att någon brutit mot gällande byggregler. Nämnden har också ansvar för att lämna råd och upplysningar om bland annat taksäkerhet.


Arkitekter/Konstruktörer är personer som har särskilt arbetsmiljöansvar enligt AML sedan år 1991, när de ritar och konstruerar en byggnad. Ansvaret innebär att dessa personer ska se till att arbetsmiljösynpunkter beaktas i såväl byggskedet som i det framtida brukskedet av byggnaden. När det gäller tak medför bestämmelserna bland annatansvaret för att behovet av säkerhetsanordningar på tak och dess infästningar i den bärande konstruktionen beaktas redan på ritbordet.


Arbetsgivare och arbetstagare har enligt AML skyldighet att samverka för en god arbetsmiljö och detta gäller inte minst vid takarbeten.


Arbetsgivaren ska vidtaga de åtgärder som behövs för att förebygga att arbetstagaren utsättes för ohälsa eller olycksfall. Takarbete på hög höjd tillhör särskilt farligt arbete och får inte utföras som ensamarbete.


Arbetstagaren ska medverka till en god arbetsmiljö och aktivt deltaga i det förebyggande arbetsmiljöarbetet.


Givna föreskrifter ska följas och skyddsanordningar ska användas och den försiktighet som krävs ska iakttas för att förebygga ohälsa och olycksfall. Arbetsgivaren eller skyddsombudet ska omgående underrättas om arbetstagaren ﬁnner att visst arbete innebär omedelbar eller allvarlig fara.


Arbetsmiljöverket utövar tillsyn över Arbetsmiljölagen och dess föreskrifter och kan rikta förbud mot farligt arbete där inte erforderliga skyddsåtgärder vidtages av arbetsgivaren. Vidare kan Arbetsmiljöverketfrån och med 1 januari 2015 utkräva kraftfulla sanktionsavgifter vid brott mot föreskriftenByggnads- och anläggningsarbete. (AFS 2014:26)


Arbetsmiljöinspektionen kan också ge råd och information om lämpliga skyddsåtgärder innan arbetena påbörjas.


När vi bygger eller underhåller ett hus, måste alla berörda parter hjälpas åt att informera om hur viktig takets funktion är för hela husets bevarande.


Taket, den femte fasaden, sparas det ofta in på. Det händer att golvmaterialet per m 2 på varje våningsplan är dyrare än takmaterialet – det material som skall skydda hela byggnaden under dess livslängd.


Det måste naturligtvis ﬁnnas jämvikt mellan kostnader för nybyggnad respektive upprustning av tak och priset för anordnandet av den säkerhet som krävs för takarbetarna vid utförande av arbetet och för framtida underhåll oavsett taktäckningsmaterial.


Enligt Byggreglerna skall det ﬁnnas erforderliga fasta skyddsanordningar på taken. Skyddsanordningar som medger att besiktning och fortlöpande underhåll kan ske på ett säkert sätt enligt Arbetsmiljölagen.


Inbyggd säkerhet är det bästa sättet att kunna vidmakthålla takets framtida funktion, att hålla tätt från väder och vind.


Redan i Gamla Testamentet ﬁnns det föreskrifter om fasta skyddsanordningar för tak. I Femte Moseboken 22 kapitlet vers 8 skrivs:


Här följer ett exempel på räcke som uppfyller både Boverkets regler och Arbetsmiljöverkets krav om skydd vid takarbete.


Stämmer också med Femte Mosebokens krav på räcke kring taket.


Bild 11:22. Katolska kyrkan, Stockholm. Foto: Anders Höglund.


Underhållsfrågorna och kostnaderna för att underhålla byggnader och anläggningar diskuteras ofta.


Många fastighetsägare har under de senaste åren också kunnat konstatera hur fastighetsomkostnaderna ökat kraftigt.


Det är mot den bakgrunden intressant att på olika sätt se över drifts- och underhållsutgifterna. På grund av kostnadsutvecklingen för förvaltningen av bostäder och lokaler har det i vissa fall gått så långt att det inte har varit möjligt att klara av ens det planerade underhållet.


Det har till exempel inte alltid varit möjligt inom ramen för hyreshöjningar att täcka in underhållskostnaderna. Följden av detta har blivit att underhållet i många fall skjutits på framtiden eller eftersatts.


Detta har också lett till att det inträffat skador på många byggnader som inneburit att medel tagits i anspråk för oförutsett underhåll. Rötskadade fönster, skadade betongbalkonger, mögelskador, läckage i låglutande tak är exempel på sådana felaktigheter, som dels orsakats av högt uppdriven produktionstakt dels på grund av att material och konstruktioner inte varit beprövade eller använts på fel sätt.


\"Ofta ställs frågan hur länge ett plåttak håller. I regel kan taket hålla lika länge som byggnaden under förutsättningen att det har utförts rätt från början och underhålls på rätt sätt. Det är framför allt viktigt att underhållet är regelbundet. I kapitel 2 beskrivs \"Olika material\" närmare och i kapitel 13 \"Målning\" redovisas hur underhållsmålning av plåt ska göras.\"


Bild 12:1. För en riktig underhållsplanering av tak krävs årliga kontroller. Foto: Torbjörn Osterling.


Underhåll av tak kan omfatta många olika åtgärder och med olika omfattning.


Omfattningen beror dels på takmaterialet och takutformningen dels av miljön och hur underhållet har skötts tidigare.


I stort kan underhållet delas in i tre delar:


Tillsyn, kontroll, rengöring Underhåll i form av målning och mindre reparationer Omtäckning och/eller eventuell ombyggnad av taket. En underhållsplan för taket bör innehålla ovanstående delar och resurser måste sättas av för genomförandet. När det till exempel har gått 10 – 15 år bör man undersöka om en färgbelagd plåt måste målas om, och om det dröjer för länge kan det innebära att kostnaderna blir betydligt större än planerat på grund av att en större insats krävs. äldre färgbeläggningar såsom Plastisol och platsmålad plåt kan kräva tätare tillsyn. Syftet med ett regelbundet underhåll av taket är att få längsta möjliga såväl estetiska som tekniska livslängd till en så låg kostnad som möjligt.


Det ställs helt naturligt stora krav på den som ska göra underhållskontroll av ett tak för att klarlägga behov av lämpliga underhållsåtgärder.


Dels måste man klara av kontrollen rent praktiskt – det vill säga hur man arbetar på taket – dels tekniskt. En takkontroll går inte att göra genom att enbart titta ut genom en taklucka.


Tillsynen av taken är en nödvändighet för att undvika onödiga och överraskande skador på ett tak. Vid tillsynen kontrolleras takets kondition, detaljer undersöks och rengöring görs vid behov.


Det främsta syftet med tillsynen är att det i ett tidigt skede ska gå att upptäcka om en skada inträffat eller om det skett förändringar som innebär att en mera omfattande insats krävs.


I det fortsatta redovisas vad som bör ingå i en underhållskontroll av tak. Sammanställningen redovisas i samma ordning som det protokoll som används av medlemmar som tillhör Plåt& Ventföretagen och i anslutning till serviceavtal för underhållskontroll av tak.


Bilderna redovisar även exempel på hur det kan se ut på dåligt underhållna tak.


Bild 12:2. Underhåll och kontroll av tak kan inte göras genom att enbart titta ut från takluckan. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur12:1. Det krävs både takvana och rätt utrustning när takkontrollen ska göras. Figuren kommer från Branschstandard för taksäkerhet.


När ska underhållskontroll utföras? (checklista för kontroll)


Underhållskontroll bör ske minst en – helst två –gånger per år och under is- och snöfri säsong.


Vissa tak kräver kanske kontroll endast vartannat år beroende på utformning, närhet till skog eller pannskorstenar eller andra anordningar som kan förorsaka lokala angrepp. Plåtmaterialet kan också styra hur ofta kontrollen behöver göras.


Fig 12:2. Protokoll som används vid underhållskontroll av tak enligt Plåt & Ventföretagens serviceavtal.


Skador på tak kan i stort tillskrivas följande huvudorsaker:


Konstruktions- eller projekteringsfel Utförandefel, slarv åverkan eller bristande underhåll Dålig korrosionshärdighet Olämpliga materialkombinationer Läckage eller vattendropp från tak föranleder ofta insatser med hopp om att snabbt hitta skadeorsaken för att sedan åtgärda densamma. Vattendropp kan bero på ﬂera olika saker, till exempel läckage i ett hål, vid detaljer, genomföringar eller på grund av kondens. Det är inte heller säkert att den punkt där vatten droppar är lokaliserad där en skada eller ett fel ﬁnns. Den punkt där vattnet tränger fram kan ligga långt från det ställe där vattnet kan komma igenom yttertaket eller vid kondens från yttertaket. Här kan också olika förutsättningar gälla för olika takmaterial och takutformningar, exempelvis vad gäller luftning, lufttäthet och ångtäthet.


I vissa fall är det nödvändigt att göra mera ingående undersökningar för att fastställa orsakerna till de skador som uppstått. Det är inte alltid i taktäckningen som det kan ﬁnnas brister. Det ﬁnns många fall där läckage har konstaterats och efter att sett korrosionsangrepp på plåten har skadeorsaken fastställts till att vara hål i plåten. I själva verket kan det visa sig att skadorna – eller snarare problemen – orsakas av kondens på grund av diffusion och/eller konvektion. För att fastställa dessa skadeorsaker erfordras kontroll av fukt- och temperaturförhållanden liksom ventilationssystemets olika driftfall. Förekomst av under- respektive övertryck måste fastställas.


Därför är det viktigt att åtgärderna planeras systematiskt med hänsyn till tänkbara skadeorsaker om dessa inte är uppenbara.


Vi utgår i fortsättningen från att konstruktion och utförande är riktigt och att de skador som uppstår beror på ett materials eller en konstruktions normala åldrande (nedbrytning) på grund av miljö och användning. Problem med byggfukt och kondens behandlas inte men måste naturligtvis beaktas i de enskilda fallen.


Bild 12:8. Olämpliga materialkombinationer kan leda till bimetallisk korrosion. I detta fall ger vattendroppar från ett droppbleck av koppar snabbt ett korrosionsangrepp på stålplåten metalliserad med aluminiumzink. Bimetallisk korrosion uppstår även när kopparbemängt vatten droppar på aluminium. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:4. Konstruktions- eller projekteringsfel. Istapparna tyder på otillräcklig isolering och/eller felaktig ventilation. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:7. Dålig korrosionshärdighet. Färgen på fotrännskroken har lossnat och kroken har grava korrosionsangrepp. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:5. Utförandefel, slarv. Bristfällig anslutning mellan kringtäckning och en ventilationshuv. Vatten kan tränga in. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:6. åverkan eller bristande underhåll. Stuprör som lossnat eller skadats leder till att vatten kan skada fasaden. Foto: Torbjörn Osterling.


Rengöring av hängrännor, vattengångar, utlopp och brunnar


Ränndalar är utsatta delar på ett tak. Vatten och på vintern även snö och is nöter på takmaterialet.


En olämpligt utformad ränndal kan sprängas sönder av is. Skräp samlas också lätt i rännor och vid brunnar som kan medföra stopp, med åtföljande risk för kvarstående vatten. Kvarstående vatten påskyndar olika nedbrytningseffekter och innebär också en risk för vattentryck över falser och skarvar. Vattentryck kan på sikt leda till läckage. Ränndalar och hängrännor måste därför årligen göras rena och kontrolleras, i utsatta lägen kanske ﬂera gånger per år.


Vid rengöring av vattengångar och rännor ska dessa rensas från löv, jord, lösa föremål med mera så att den vattenförande ytan blir synlig. Takutlopp och takbrunnar måste rensas på motsvarande sätt så att översvämning undviks.


\"Snöskottning behandlas i kapitel 11 \"Taksäkerhet, avsnittet BBR 8:2434\".\"


Bild 12:13. Igensatta brunnar ger stora påkänningar på takmaterialet. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:9. Fotränna med ansamling av skräp, löv med mera vid brunn. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:10. Samma fotränna som på bild 12.9. Här ﬁnns ett korrosionsangrepp som kunnat undvikas med en årlig rengöring av fotrännan. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:11. Exempel på ränndal som inte gjorts ren på många år. Här växer både mossa och gräs. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:12. Glöm inte hängrännorna vid den årliga rengöringen! Från marken ser alla rännor och rör bra ut. Foto: Torbjörn Osterling.


Arbete på tak innebär risker för fallolyckor. För underhåll av tak, exempelvis snöskottning, rensning av skorstenar med mera krävs därför att det ﬁnns tillträdes- och skyddsanordningar på taket.


Beroende på när byggnaden uppfördes kan olika krav gälla men även för äldre byggnader ställs i vissa fall retroaktiva krav. Detta innebär att det inom ramen för ett normalt underhåll även ingår att komplettera eller ersätta bristfälliga taksäkerhetsanordningar. Självfallet måste även taksäkerhetsanordningarna underhållas. Det kan till exempel krävas att en gångbrygga monteras innan en underhållsmålning kan utföras.


\"Detaljregler för hur taksäkerhetsanordningar ska vara anordnade och utformade ﬁnns i Boverkets Byggregler. I kapitel 11 \"Taksäkerhet\" i denna handbok redovisas dessa krav ingående.\"


Vid underhållskontrollen av ett tak är det viktigt att kontrollera inte minst infästningar samt tätheten vid dessa. Korrosionsangrepp måste undersökas.


Bild 12:17. Kontroll av taksäkerhetsanordningar är en viktig del av underhållskontrollen av ett tak. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:14. Hänger livet på en rostig skruv? Bristfälligt underhållna taksäkerhetsanordningar erbjuder ingen säkerhet. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:15. Infästningar, täthet vid genomföringar och korrosionsangrepp måste kontrolleras. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:16. Gångbrygga för förﬂyttning längs taknocken ger säker möjlighet att utföra såväl underhållskontroll som underhållsåtgärder. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:18. är infästningen tillräcklig? Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:20. är korrosionsangreppen omfattande på infästningar och detaljer i taksäkerhetssystemet måste byte ske. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:21. Infästningar av taksäkerhetsanordningar i träunderlag måste alltid efterdras. Falsfästen behöver däremot inte efterdras. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:19. Snörasskydd monterat med falsfästen. Foto: Torbjörn Osterling.


På stålplåt som inte målas eller underhålls kan på sikt korrosionsskador uppstå.


På äldre skivtäckningar med formatplåt förekommer också korrosionsangrepp på undersidan av plåten, speciellt kring plåtens tvär- och ståndfalser. Dessa skador är betydligt svårare att upptäcka än angrepp på utsidan och dessutom nästintill omöjliga att åtgärda genom underhåll.


Korrosionsskador underifrån har minskat i omfattning genom övergången till användning av färgbelagd plåt. Den färgbelagda plåten har en baksidesbeläggning, som skyddar undersidan av plåten.


Vid utsatta detaljer på ett tak är risken för korrosion större än på de rena takytorna. även på branta tak kan korrosionsangrepp uppstå vid och intill skorstenar. Angrepp kan också ske på ställen där det punktvis bildas ansamlingar med fågelträck. Fågelträck har stark koncentration av urinsyra som snabbt bildar frätgropar i både färgbeläggning och underliggande metall.


Tänk på att särskilt kontrollera ytor med dålig lutning eller där vatten kan stå kvar, exempelvis bakom hinder.


För att undvika korrosion målas plåten på lämpligt sätt förutsatt att ett angrepp inte gått så långt att det korroderat hål i plåten.


\"Punktbättring av korrosionsskydd och målningsbättring av plåt i anslutning till exempelvis skorstenar kan vara en lämplig åtgärd något eller några år före en hel ommålning. Se vidare om målning i kapitel 13 \"Målning\" i denna handbok. Plåt som vid en underhållskontroll bedöms vara så dålig att vidare underhållsmålning inte är tillräcklig åtgärd måste bytas. Det är en av fördelarna med falsad plåt att inlagningar kan göras. Med inlagning avses en i ett större tak begränsad yta som ersätts med ny plåt.\"


Sammanfattningsvis gäller att korrosionsangrepp kan uppstå på grund av:


kvarstående fukt, dålig lutning, skräp som binder fukt kondens i falser. Spaltkorrosion kan uppstå. Falsolja används bland annat för att täta falserna men även för att begränsa risken för spaltkorrosion lokalt starka miljöföroreningar vid till exempel skorstenar, fågelträck bimetallisk (galvanisk) korrosion, olämpliga materialkombinationer Språng, grada kanter och liknande kan innebära ökad risk för korrosionsangrepp. Vattendroppar kan hänga kvar och fukta ner materialet. Kapillärt kan vatten också sugas upp bakom och på undersidan av plåten.


Mekaniska skador kan uppstå vid ovarsam snöskottning, infästning av reklamskyltar, TV-antenner och dylikt.


Infästningen av taktäckningen måste också kontrolleras. Storm- och vindutsatta lägen kan på sikt medföra försvagning av infästningen. Klammerinfästningen kan också – särskilt vid äldre tak – vara utförd med endast smidd spik eller trådspik. Korrosionsangrepp på spiken på grund av kondensvatten på undersidan av plåten kan, om spiken inte är rostskyddsbehandlad, medföra att spikhuvudet korroderar av. Infästningen blir dålig och taktäckningen eller delar av denna kan vid kraftig vind lossna.


Bild 12:22. Genom ett bra och kontinuerligt underhåll håller plåten i många år. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:23. Tänk på att närhet till en skorsten ställer krav på särskild kontroll med hänsyn till ökad risk för påverkan av utsläpp. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:24. Byggplatsmålad förzinkad stålplåt på en kyrka. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:25. Fågelträck kan ge lokala korrosionsangrepp. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:26. Inlagning där lokalt skadad plåttäckning har bytts. Detta tak är för övrigt i behov av en hel ommålning. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:30. Infästningen kan kontrolleras med en plåtslagartång. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:32. även små ytor som till exempel överbeslag på en skorsten kräver ordentlig infästning. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:27. Vid språng och grada kanter kan korrosion uppstå. I detta exempel kan en nedbockad proﬁlbotten minska risken för korrosion. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:28. Bakom hinder ﬁnns ökad risk för korrosionsangrepp, speciellt om avrinningen är begränsad och årlig rengöring inte utförs. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:29. Ovarsamhet vid snöskottning medför risk för att målning/färgbeläggning skadas. Bättringsmålning rekommenderas i detta fall. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:31. Taktäckning som har dålig eller skadad infästning kan blåsa av taket eller skadas. Foto: Torbjörn Osterling.


Under de senaste åren har bandtäckning av tak i allt större utsträckning kommit till användning.


Vid en underhållskontroll behöver dessa inte kontrolleras och underhållas på annat sätt än en skivtäckning. Vid bandtäckning ﬁnns dock en risk att det kan uppstå skador på grund av temperaturrörelser. Expansionsskador kan uppstå vid felaktigt utformade detaljer där plåtbandens rörelser förhindras.


Temperaturrörelser kan också medföra skador på fästdon och/eller plåt vid olämplig eller felaktig infästning av proﬁlerad plåt.


Påverkan innebär i första hand att hålet omkring infästningen blir ovalt. Ett spelrum uppstår omkring infästningen. Långa plåtar medför naturligtvis större rörelser och risk för större hål. Läckage kan inträffa vid infästningarna om tätningsbrickorna är för små. Om tillverkarnas rekommendationer om infästning, placering av rörelsefogar med mera följs är risken för skador liten.


Rörelserna i plåten kan också leda till att fästdon (spik) påverkas så att dessa kryper upp ur underlaget (trä). I ogynnsamma fall ﬁnns det även risk för skjuvbrott i fästdonet.


Bild 12:33 Bandtäckning med färgbelagd förzinkad stålplåt. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:34. För stora rörelser i den inklistrade plåten kan leda till skador i takpappen. Foto: Torbjörn Osterling.


Vattengångar är utsatta delar på ett tak. Vatten – och på vintern även snö och is – nöter på taktäckningen.


I svåra fall kan en olämpligt utformad ränndal sprängas sönder av is. Skräp och annat samlas också lätt i rännor och vid brunnar som kan medföra stopp, med åtföljande risk för kvarstående vatten. Kvarstående vatten påskyndar olika nedbrytningseffekter och innebär också en risk för vattentryck över falser, skarvar och anslutningar, ett vattentryck som på sikt inte så sällan leder till läckage.


Fotrännor används som takavvattning tillsammans med antingen utvändiga eller invändiga stuprör.


Vid underhållskontrollen undersöks följande:


fall i fotrännan täthet i falser, skarvar och vid brunnar infästning av rännkrok/stomme mekaniska skador i rännan, exempelvis efter snöskottning korrosionsangrepp, ytbehandling expansionsskador anslutning mellan fotränna och taktäckning Vid takpannetak och tak täckta med skiffer är det viktigt att kontrollera fotrännan där vatten droppar från taktäckningen. Vid dessa detaljer ﬁnns risk för nötningskorrosion.


Bild 12:35. Se alltid till att hålla fotrännan ren från skräp. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:36. Fotränna på ett tak täckt med skiffer. Foto: Torbjörn Osterling.


Gesimsrännor används som takavvattning i regel tillsammans med utvändiga stuprör.


fall i gesimsrännan täthet i falser, skarvar och vid brunnar infästning (om den kan kontrolleras) mekaniska skador expansionsskador anslutning mellan taktäckning och ränndal, exempelvis fotplåt vid underlagstäckning korrosionsangrepp, ytbehandling Om gesimsrännan är placerad så att eventuellt läckage kan medföra skador i underliggande vägg bör skyddsbeslag ﬁnnas. Kontrollera förekomst och kondition hos skyddsbeslag.


Ränndalar har ofta invändiga stuprör. Tre olika huvudtyper ﬁnns:


försänkta ränndalar ränndalar med uppbyggt fall ränndalar utan uppbyggt fall Vid underhållskontrollen undersöks följande:


fall i ränndalen täthet i falser, skarvar och vid brunnar mekaniska skador expansionsskador anslutning mellan taktäckning och ränndal korrosionsangrepp, ytbehandling eventuella bräddavlopp kontrolleras


Bild 12:37. är ränndalen tät? Finns sprickor eller andra skador? Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:38. Alla ränndalar – inklusive brunnar – tillhör takets viktigaste detaljer och måste noga kontrolleras och underhållas. Vintertid krävs ibland snöskottning. Den ska naturligtvis utföras på ett sådant sätt att taktäckningen inte skadas. Foto: Torbjörn Osterling.


Vinkelrännor bildas mellan två takfall eller motsvarande.


Vatten rinner i dessa mot någon annan avvattningsanordning, till exempel gesimsränna, ränndal, hängränna eller fotränna. I vinkelrännor ﬁnns inga brunnar.


täthet i falser mekaniska skador expansionsskador anslutning mellan vinkelränna och taktäckning korrosionsangrepp, ytbehandling


Bild 12:40. Glöm inte att kontrollera vinkelrännor bakom takkupor, även om taket har en brant lutning. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:39. Svängd vinkelränna. Foto: Torbjörn Osterling.


Hängrännor och stuprör är en vanlig takavvattningsanordning. även ett riktigt utformat tak kan leda till isbildning vid takkant och därmed också i hängrännor och stuprör.


Påkänningar och sättningar i fastigheten med mera kan leda till att fallet i hängrännorna förändrats. I värsta fall uppstår bakfallmed kvarstående vatten. Vid underlagstäckning kan det hända att rörelser i fotplåten dragit sönder underlagstäckningen.


Vid underhållskontrollen undersöks följande:


fall täthet i skarvar fotplåt (korrosion), sprickbildning iunderlagstäckningen infästning (krok) Stuprör


Isbildning i stuprör kan leda till att den längsgående rörfalsen sprängs sönder. Dåliga infästningar kan leda till att rör lossnar och glider isär.


En detalj som speciellt bör uppmärksammas vid stuprör är om dessa mynnar över en lägre liggande takyta. Detta kan leda till lokala påfrestningar på takmaterialet. Takytan ska kontrolleras. Finns korrosionsangrepp eller andra skador?


Bild 12:45. Regnvatten bör inte släppas ut på underliggande tak utan särskild avledning. Här ligger det en öppen ränna som leder ner vattnet till hängrännan på det lägre taket. Rännan är fastsatt i de närmaste ståndfalsarna. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:41. Otäta hängrännor kan snabbt ge stora skador på underliggande fasad. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 12:42. Längdskarven ska vid vattenabsorberande fasadmaterial alltid vändas ut från fasaden för att undvika skador på putsen vid en eventuell issprängning. Bilden visar en fals som sprängts sönder av is. Rördelen bör bytas. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:43. Sitter svepet till stupröret fast i väggen? Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:44. Ispåkänning på takfot, gesimsränna och stuprör. Foto: Torbjörn Osterling.


Brunnarna är den känsligaste detaljen i en ränndal. Här måste det vara tätt, oavsett takmaterial.


Materialet i brunnarna är i regel av rostfritt stål eller koppar. Silarna görs av samma material, men plast förekommer även. En nackdel med plastsilarna är att dessa lätt kan blåsa av taket vid olämplig utformning och fastsättning.


Tätheten vid brunnsanslutningarna ska kontrolleras noga.


Bild 12:46. Det är viktigt att brunnar hålls fria från skräp. Foto: Torbjörn Osterling.


All håltagning i en taktäckning måste ske på ett sådant sätt att tätheten bibehålls. Otätheter kan uppstå på grund av mekaniska skador, snöras och korrosion. Vid stosar och andra typer av genomföringar kontrolleras därför anslutningarna noga.


På de ﬂesta byggnader ﬁnns olika typer av ventilationshuvar eller ventilationsskorstenar. Vid dessa kontrolleras täthet, infästningar, korrosionsangrepp och mekaniska skador. Om det ﬁnns insektsskydd måste även dessa innefattas i kontrollen. Vid ventilationsgaller undersöks infästning och täthet mot inträngande snö och/eller regn.


Bakom hinder ﬁnns stor risk för korrosionsangrepp, speciellt om skorstensränna (fall) saknas och årlig rengöring och borttagning av skräp inte utförs. Detta gäller oberoende av takmaterial.


Takfönster kontrolleras på motsvarande sätt som takluckor. Här tillkommer dessutom kontroll av glasningen i form av kittning, trasigt glas och täthet i båge.


’Vid lanterniner kontrolleras tätheten i lanterninen samt anslutningarna mellan taktäckning och uppbyggnad. Finns otätheter, korrosionsangrepp, mekaniska skador, trasigt glas? Vid stora lanterniner måste eventuella rörelsefogar undersökas.


Vid takluckor kontrolleras anslutningarna mellan takmaterialet och luckan. Kontrollera gångjärn och övrig beslagning. Finns skorstensränna?


Takkupor och takuppbyggnader för ﬂäktrum kan ofta liknas vid små byggnader på en annan byggnad. Här ﬁnns de detaljer som taket kan omfatta i övrigt, om än i mindre skala. Det innebär att taktäckning och anslutningar kontrolleras på motsvarande sätt som taket i övrigt.


Beslagning på skorstenar är utsatta detaljer. Luftföroreningar kan snabbt ge upphov till korrosionsangrepp. Vid pannskorstenar har därför ofta blyplåt använts som överbeslag. Numera rekommenderas rostfri plåt. Infästningarna kan ha korroderat av varför dessa måste kontrolleras. Kringtäckningar och sidobeslag kontrolleras med avseende på korrosionsangrepp, täthet och mekaniska skador.


Vid anslutningar mellan tak och högre liggande vägg eller motsvarande monteras ståndskivor. Beroende på takmaterial och konstruktion kan dessa ha olika utformning. I vissa fall är ståndskivorna utformade för att luftning av en takkonstruktion kan ske


Bild 12:46. Kontrollera alla genomföringar noga. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:47. På huvar, skorstenar och liknande är det viktigt att kontrollera infästning och täthet vid lister med mera. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:48. Kringtäckningar, sidobeslag och i förekommande fall överbeslag kontrolleras med avseende på korrosionsangrepp, täthet och infästning. Finns insektsskydd? Finns skorstensränna som kan leda bort vatten? Foto: Torbjörn Osterling.


vid dessa. Ståndskivorna ska kontrolleras med hänsyn till korrosionsangrepp, expansionsskador (på grund av rörelser) och mekaniska skador. Anslutningarna mellan olika material undersöks med tanke på risken för läckage. Infästningarna kontrolleras.


Taktäckningen avslutas vid gavelsprång på olika sätt, till exempel med krön eller enbart en hängskiva eller ett vindskivebeslag. Hängskivor och motsvarande kontrolleras med hänsyn till infästning, korrosionsangrepp och i förekommande fall täthet.


Beroende på takutformning förekommer ﬂera olika typer av krön. Gemensamt för alla är dock att de måste vara utförda med tillräckligt fall för att inte vatten ska stå kvar på krönet. Saknas fall är det stor risk att vatten kan tränga in i tvärfalserna på krönbeslaget. Krönbeslagens infästning måste kontrolleras, speciellt i vindutsatta lägen. Vid puts, tegel och andra fuktabsorberande fasadmaterial är det viktigt att hängskivan är tät och har ett tillräckligt språng, för att skydda fasaden.


Bild 12:53. Avledare på ett brett krön förhindrar att vatten rinner ner på fasaden. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:54. Beslagning av vindutsatta detaljer måste kontrolleras inte minst vad gäller infästningen. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:49. Vid en takkontroll måste funktionen hos eventuella brandgasventilatorer kontrolleras. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:50. Vid takkupor och liknande kontrolleras anslutningar mellan tak och väggytor samt infästning och täthet vid galler, fönster och dylikt. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:51. Kontrollera infästning av och eventuella korrosionsangrepp på beslag med mera på skorstenar. Kontrollera även eventuella uppstigningsanordningar. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:52. Vid ståndskivor kontrolleras infästning, täthet, korrosionsskador, expansionsskador och mekaniska skador. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:55. Tänk på att krön och gavlar är de delar på ett tak som utsätts för de största vindpåkänningarna. Foto: Torbjörn Osterling.


På tak förekommer förutom de detaljer som behandlats tidigare ofta en mängd annan utrustning som måste uppmärksammas i samband med en underhållskontroll.


Inte minst med tanke på att TV-antenner, reklamskyltar och liknande ofta kommer upp i efterhand och kanske också utförs på ett sådant sätt att taktäckningen skadas.


Genomföringar för TV-antenner och motsvarande görs ofta på ett undermåligt sätt. Kontrollera därför tätheten vid dessa.


I förekommande fall kontrolleras tätheten vid anslutningar/genomföringar samt hållfastheten hos infästningarna. Vid träkonstruktioner måste eventuella rötangrepp kontrolleras.


Infästningen av eventuella åskledare måste också kontrolleras. Dessa får inte vara utförda på ett sådant sätt att det ﬁnns risk för läckage. Bedömning av åskledarens funktion i övrigt bör göras av specialkunnig.


I underhållskontrollen ingår även att konstatera synliga skador på värmekablar samt brister och felaktigheter i infästningarna av dessa.


Bild 12:59. Ett vackert tak förtjänar att underhållas. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:56. Felaktigt och i efterhand utförda genomföringar medför stora läckagerisker. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:57. Rätt utförda detaljer och bra underhåll är viktiga förutsättningar för ett fungerande tak. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 12:58. Kontrollera infästningarna till åskledare. Foto: Torbjörn Osterling.


Förutom förslag på åtgärder som kan bli aktuella i samband med en underhållskontroll av ett tak kan det många gånger vara lämpligt att bedöma behovet av mer långsiktiga renoveringsinsatser.


Syftet är att få underlag för att kunna budgetera långsiktigt för eventuell omtäckning av tak eller liknande mer omfattande insatser.


Ett långsiktigt underhållsprogram är ett bra sätt att förebygga kostsamma renoveringar. Det är också en nödvändighet för att skapa trygghet i en ekonomisk förvaltning.


Bild 12:60. Det är väl värda pengar att investera i långsiktigt och väl planerat takunderhåll. Foto: Torbjörn Osterling.


Detta kapitel behandlar målning av byggnadsplåt. Beroende på typ av material och förutsättningar för målningsarbetet, ﬁnns många faktorer som måste beaktas.


Det ﬁnns även skillnader i metoder om plåten är fabriksbelagd eller om plåten målats på byggplatsen.


Kapitlet behandlar huvudsakligen metalliserad stålplåt eftersom det är det material som normalt måste målas eller färgbeläggas för att förstärka korrosionsskyddet.


Plåt har använts i ﬂera sekel och är därför ett taktäckningsmaterial med traditioner. Men som med alla traditionella material och metoder, har även plåtmaterialen förändrats och metoderna att lägga tak rationaliserats.


Från början använde plåtslageriet på 1700-talet svartplåt. Svartplåt saknar dock korrosionsskydd varför den måste målas för att förhindra en allt för snabb korrosion. Tekniken att metallisera stålplåt med zink från 1890-talet har avsevärt förbättrat korrosionsskyddet. Idag levereras normalt stålplåt som är metalliserad med zink eller aluminium- zink. även zink korroderar, om än betydligt långsammare än obehandlat stål. För att förhindra denna korrosion målas den metalliserade plåten.


Att måla direkt på svartplåten fungerade relativt bra men i och med att stålplåten metalliserades uppstod vissa problem med målningen. Dels skyddas zinkskiktet mot oxidering (vitblemma) med hjälp av ett lagringsskydd dels är ytan mycket slät och alkalisk. Dessa förutsättningar kräver att en mycket noggrann förbehandling utförs, samtidigt som lämpliga färgsystem måste användas. Ett alternativ som använts är att låta plåten åldras genom att den får stå omålad minst två år. Denna metod är i dag inte ett alternativ, då moderna mindre miljöbelastande lagringsskydd försämrar målningsförutsättningarna i många år. Att vänta för länge innan plåten målas kan dock leda till att zinkskiktet korroderat för mycket och att det ändå krävs en omfattande förbehandling för att målning ska kunna ske med ett bra resultat. I slutet av 1950-talet lanserades den fabriksbelagda plåten, som idag är den helt dominerande typen av metalliserad stålplåt. Platsmålning av nya tak förekommer huvudsakligen på kulturhistoriska byggnader. Genom tillkomsten av den industriellt fabriksbelagda plåten ökade kulörutbudet och därigenom även användningen av plåt, inte minst på fasader.


En annan fördel är den stora kostnadsbesparing som erhålls genom att använda fabriksbelagd plåt i stället för att platsmåla. Miljö- och kvalitetsmässigt är också industriell färgbeläggning att föredra, bland annat eftersom den sker under mycket kontrollerade former där lösningsmedel inte släpps ut i atmosfären utan förbränns.


även aluminiumplåt färgbeläggs för att åstadkomma olika kulörer. Det förekommer även att rostfri stålplåt, kopparplåt och titanzinkplåt målas.


Av korrosionsskäl erfordras normalt inte någon målning av dessa metaller.


Men inte heller den industriellt fabriksbelagda plåten är ett underhållsfritt material. Varje byggnadsmaterial, inte minst målade ytor utomhus, kräver ett kontinuerligt underhåll. Det är många som har gjort jämförelsen mellan målning av takplåt och billackering, en jämförelse som kan ge en ökad förståelse för synen på underhåll och korrosionsskydd av plåt. Jämför man de värden som ska skyddas, kvalitetskraven på den målade ytan, underhåll och förväntad livslängd, bör resultatet bli en positiv syn på underhållsmålning av plåttak och fasader.


Bild 13:1. Sprutmålning av ett väl rengjort plåttak.


Färg är ett ord som kan användas i tre betydelser:


Material för målning, till exempel pigmenterad i oljefärger, latexfärger och liknande. Ordet har också en fysikalisk betydelse och avser då våglängden hos det ljus som träffar ögats näthinna. Till sist har färg en fysiologisk betydelse och avser då de processer som uppstår, när ljuset, ger upphov till en retning i ögats näthinna och därifrån förmedlas till syncentrum i hjärnan med en medveten upplevelse av ett färgintryck (kulör) som följd. I detta kapitel är betydelsen huvudsakligen: Färg är materialet (jämför med engelskans paint) Kulör är nyansen (jämför med engelskans colour)


Ett sätt att systematisera och namnge olika färger (kulörer) kallas det Naturliga Färgsystemet (Natural Color System) NCS.


\"I tekniskt och hantverksmässigt avseende utgör färger, lacker och fernissor en grupp av ytbehandlingsmaterial, som karaktäriseras av att materialet i tunna skikt appliceras på en yta i mer eller mindre lättﬂytande tillstånd och att det därefter undergår en torkningsprocess. Efter härdnings- och torkprocessen har den ﬂytande produkten övergått i ett fast, sammanhängande skikt, som kallas färgskikt eller färgﬁlm. Om produkten är en lack, det vill säga en \"färg\" utan pigment, kallas den torra ﬁlmen lackﬁlm eller lackskikt.\"


Ytbehandling med färg och lack har två uppgifter dels ska den skydda ytan och ge ökad hållbarhet dels ska den höja det estetiska värdet. På varje enskild produkt ställs det olika krav beroende på användningsområde. Några exempel på krav som ställs är: hårdhet, vattenresistens, glans, lösningsmedels- och kemikalieresistens samt för utomhusfärger väderhärdighet och korrosionsskydd. Färgskiktet ska alltid ha en bra vidhäftning till basmaterialet eller till ett annat färgskikt.


I en färg ﬁnns följande tre huvudkomponenter:


Bindemedel, som svarar för vidhäftningen till underlaget och sammanhållningen av och inom färgskiktet Pigment, som svarar för kulör och täckkraft, men även för konsistens, hårdhet och vattenresistens Lösningsmedel/spädmedel som har till uppgift att ge färgen dess ﬂytande egenskaper. Gränsvärden för innehåll av ﬂyktiga organiska föreningar. I KIFS 2017:7 ﬁnns det tolv produktkategorier för färger och lacker. Gränsvärdena är olika för vattenburna och lösningsmedelsburna produkter. Enligt KIFS bilaga 2 2017:7 gäller följande för utvändig målning av plåt: Vattenburna färger 130g VOC/kg, och Lösningsmedelsburna färger 300g VOC/kg. Utöver denna skrivelse ﬁnns även 1-komponentfärger med 140g VOC för VB och 500g VOC för LB färg. För 2-komponentfärg för särskilda applikationer gäller samma gränsvärden som för 1-komponenta färger. Här ﬁnns det ett visst utrymme för tolkningar. Man bör alltid kontrollera med sin leverantör, eller med föreskrivande konsult. Kemikalieinspektionen kan ge dispens från direktiven i de fall det gäller byggnader med särskilt historiskt och kulturellt värde. Märkningskrav; Den som säljer färg som omfattas av färgdirektivet måste se till att produkterna är märkta med:


Vilken underkategori produkten tillhör Gränsvärdet för kategorin Den maximala halten VOC produkten har när den är färdig att användas En viktig miljöförändring trädde ikraft den 2007-01-01 och skärptes ytterligare den2010-01-01 i och med det nya VOC direktivet, som behandlar hur mycket organiskt lösningsmedel som får ﬁnnas i färger inom olika områden. Direktivet innebär


att mängden lösningsmedel i de färger som används inom detta område kommer att begränsas. Aktuellt direktiv ﬁnns i KIFS 2017:7, b2


\"Om färg och dess miljöpåverkan står mer att läsa i kapitel 3 \"Plåtmaterial i kretsloppet\" .\"


Bild 13:2. Principen för färgtillverkning.


Vid användning av fabriksbelagd plåt är det viktigt att ta del av tillverkarnas krav på såväl konstruktionsutformning som behov av återkommande besiktning och löpande underhåll av plåten.


Dessa krav ligger normalt alltid till grund för hur eventuella garantifrågor behandlas. Nedan lämnas några exempel på hur tillverkarna vill att deras produkter ska användas och skötas.


Lutningen på tak ska vara minst 1:10. (~ 5,7°) Plåten ska skyddas mot mekaniska eller kemiska skador. Bearbetningsskador som orsakat genombrutet färgskikt ska bättringsmålas. Vatten ska kunna rinna av fritt från alla ytor. Plåten ska inte lagras eller användas i kontakt med eller i närheten av fuktiga eller korrosiva material. Den fabriksbelagda plåten får inte utsättas för kontakt med koppar, kopparsalter eller vätskeutströmning från kopparrör. Montering och underhåll ska ske på ett fackmannamässigt sätt och i övrigt enligt gällande anvisningar. Ansamlingar av smuts eller andra avlagringar och ytor i regnskugga ska rengöras regelbundet. Kontakt med våt betong, vått trä, mark eller andra våta eller fukthållande ytor ska undvikas. Materialet ska bearbetas inom 6 månader efter leverans från plåtleverantören. Dessutom måste beaktas att det ﬁnns aggressiva miljöer av många olika slag som förkortar livslängden på en färgbeläggning eller målning. När misstanke ﬁnns om att miljön där plåten ska användas kan vara eller komma att bli aggressiv, bör plåtleverantören eller specialkunnig person kontaktas för rådgivning. Tänk på att plåt, oavsett målningssystem, färgbeläggning eller metallisering, inte är ett underhållsfritt material utan ett material på fastigheten som, precis som övriga delar, kräver tillsyn och planerat underhåll.


Inom Europa ﬁnns branschföreningen European Coil Coating Association – ECCA. Medlemmar är både färg- och plåttillverkare och föreningen ska verka för användningen av fabriksbelagd tunnplåt.


\"ECCA har sammanställt rekommendationer för hur underhåll och reparationsmålning av fabriksbelagd plåt ska utföras. Denna rekommendation är godkänd av samtliga större bandlackeringsföretag i Europa, samt materialleverantörer. (Se avsnittet \"Målning\" .)\"


Bild 13:3. I en aggressiv miljö måste färgsystemet väljas med stor omsorg. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 13:4. Bohus- Malmön erbjuder en tuff miljö för färgtester. Foto: Leif Johansson, Renovator


Kontroll av fasader och tak med fabriksbelagd plåt bör utföras en gång per år.


Behovet av kontroll kan dock variera i olika miljöer och bör kontrolleras i plåtleverantörens/ målningsentreprenörens leverans- eller garantivillkor.


Vid, den i normalfallet årliga, kontrollen bör följande beaktas:


ta bort löv, gräs, jord och andra föroreningar från plåtytorna rensa eventuella stopp i vattengångar för att undvika kvarstående vatten eller risk för översvämning rengör fasadplåt som inte sköljts av på naturlig väg av regnvatten, till exempel under takutsprång eller andra regnskyddade partier. Detta är särskilt angeläget på västkusten på grund av saltvatten. Dessa ytor försämrar inte bara byggnadens utseende utan medför även att färgbeläggningen kan brytas ner i förtid och orsaka korrosionsskador undersök om det ﬁnns mekaniska skador, till exempel repor som kan förorsaka tidig nedbrytning av beläggningen eller korrosion av plåten.


Bild 13:5. Flera tillverkare av fabriksbelagd plåt tillhandahåller anvisningar för kontroll och besiktning av plåten.


Bild 13:6. Tak bör kontrolleras årligen. Skadorna visar att underhållet varit grovt eftersatt. Foto: Torbjörn Osterling


För att få lång livslängd på fabriksbelagd eller platsmålad plåt är det viktigt att ta bort smuts, algpåväxt och skräp som inte tvättas bort av regn.


Därför rekommenderas en regelbunden rengöring av alla ytor med fabriksbelagd plåt som är nedsmutsade. Denna rekommendation gäller i och för sig även andra typer av material om en lång livslängd ska erhållas.


Tvättningen bör utföras för hand med en mjuk borste eller med en enklare högtryckstvätt eventuellt med varmvattentillsats. Vid behov kan ett milt rengöringsmedel – pH 6-7- tillsättas vattnet. Tvättmedelsinblandningen bör inte göras för koncentrerad varför man bör följa tillverkarens rekommendationer. Tänk på att trycket vid högtryckstvättning helt beror på vilket avstånd från ytan som munstycket hålls. Det är naturligtvis också viktigt att inte spruta vatten på ett sådant sätt att det tränger in i falser eller andra skarvar och detaljer på taket eller fasaden. Särskilt viktigt är det att vara försiktig på enkelfalsade plåttäckningar.


Tvättning nerifrån och uppåt rekommenderas och ska alltid följas av en grundlig sköljning med vatten för att ta bort kvarvarande rengöringsmedel. Tvättningsriktningen nerifrån och upp rekommenderas för att tvättmedel och smuts inte ska torka ihop före sköljningen. Tvätta inte större ytor än att sköljning sker vått i vått. Fastbrända alkalirester skadar färgskiktet.


Bild 13:7. Vid tvättning ska aggregat som har ett tillräckligt arbetstryck och vattenmängd användas. Foto: Leif Johansson, Renovator


Vid den årliga kontrollen kan skador upptäckas på den fabriksbelagda eller platsmålade ytan. Dessa skador ska snarast bättringsmålas för att inte förvärras. Undersök med fastighetsägaren eller plåtleverantören vilken typ av färgbeläggning som taket har. Bättringsmålning bör sedan diskuteras och utföras i samråd med specialkunnig.


a) Ingen förekomst av rost De skadade färgytorna behöver endast tvättas och torka. Den bättringsfärg som rekommenderas av plåt- eller färgleverantören ska alltid användas. Eftersom de industriella färgbeläggningarna torkas i ugnar är det inte möjligt att använda samma typ av färg vid en bättringsmålning.


Ta bort rost och lösa partiklar genom slipning eller skrapning ner till rent plåtmaterial. Avfetta ytan. Rengör och torka ytan före applicering av det målningssystem som rekommenderas av plåttillverkaren eller färgleverantören. Ommålning


Om det vid den årliga kontrollen bedöms nödvändigt att måla om hela taket eller fasaden bör i första hand specialkunnig kontaktas.


Användning av icke rekommenderade målningssystem kan försämra underliggande färgskikt och få negativa konsekvenser om en ny ommålning erfordras.


\"Ovanstående rekommendation är mycket generellt hållen, och ger i första hand riktlinjer för hur fabriksbelagd plåt bör hanteras direkt efter \"montering\" och inom vad som kan anses vara normal garantitid. När det gäller löpande skötsel kan rekommendationen ses som en riktlinje för hur plåttillverkarna vill att deras produkter ska skötas för optimal livslängd.\"


Det är viktigt att måla om i tid medan fabriksbeläggningen är i gott skick och att den kan användas som underlag för en bra ommålning utan allt för omfattande förbehandling.


Bild 13:8. Tak som måste åtgärdas målas om. Foto: Leif Johansson, Renovator


Plåt & Ventföretagenkan genom sina medlemmar erbjuda ett underhållsavtal som innebär att en fastighetsägare kan erhålla årlig kontroll av inte minst tak men även fasader med plåt.


Vid denna kontroll utförs en rensning av vattengångar och ytorna kontrolleras med avseende på eventuella skador. Förslag till åtgärder lämnas och kontrollen dokumenteras i ett protokoll.


Bild 13:10. Behandlar Du bilen på samma sätt som taket? Illustration: Hans Sandqvist, Bildinformation i älvsjö AB


Bild 13:9. Protokoll som ingår i PLRs system för underhållskontroll av tak.


I ett planerat underhåll bör en årlig besiktning göras av konditionen hos de målade eller fabriksbelagda plåtytorna.


Med en sådan årlig besiktning ﬁnns möjligheter att i tid uppmärksamma och rätt bedöma vilka åtgärder som är mest lämpliga för att underhållet på sikt inte ska bli allt för kostsamt. Erfarenhetsmässigt har det visat sig att om en ommålning sker innan den ursprungliga färgbeläggningen brutits ner allt för mycket kan ommålningen ske på ett betydligt billigare och enklare sätt än om nedbrytningen gått allt för långt. Har nedbrytningen av det ursprungliga färgskiktet gått för långt måste detta tas bort innan en ommålning kan ske. När det gäller plastisoler som ursprungligen belagts i skittjocklekar mellan 175 och 200 μm bör kvarvarande skikttjocklek vara minst 140 μm för att ommålning ska rekommenderas.En bedömning som gjorts 2019 säger att endast 30-40% av all ommålning, sker på plastisolbelagda tak.


En lämplig tidpunkt för besiktning är tidigt på våren, då vinterns härjningar och den föregående sommarens nedbrytande verkan sammantaget kan bedömas. Att utföra besiktningen tidigt på våren är dessutom viktigt med tanke på att eventuell bättringsmålning eller ommålning helst bör ske under perioden maj – september.


Inför en ommålning är det viktigt att fastställa vilken typ av färgbeläggning som ﬁnns på plåten.


Helst bör det ﬁnnas dokumenterat och förhoppningsvis ﬁnns det en märkbricka vid takluckan eller på vinden som innehåller uppgifter om beläggningstyp med mera. Om det inte ﬁnns dokumentation om vilken beläggning som använts måste val av ommålningssystem ske i samråd med plåttillverkaren eller färgtillverkaren.


I detta kapitel används begreppen, tjockskiktsbeläggningar (100 – 500 μm), mellanskiktsbeläggningar (45 – 80 μm) och tunnskiktsbeläggningar (18 – 35 μm).


a) Om beläggningen är en plastisol har den ursprungligen haft en tjocklek på 175 – 200 μm. 100 μm kan förekomma på hängrännor, stuprör och fönsterbleck med mera. Streckpräglad eller läderpräglad plastisol förekommer i 200 μm. Plastisol har tidigare varit det helt dominerande färgbeläggningssystemet när det gäller plåt som används på tak oavsett om det är en skiv- eller bandtäckning. Användningen av Plastisol plåt har praktiskt taget upphört i Sverige idag.


Karaktäristiskt för plastisolen är att när den förlorar glans (blir matt) och minskat i skikttjocklek är det dags för ommålning inom ett par år. Dröjer det för länge kommer färgskiktet att förlora sin elasticitet och börjar spricka – något som lätt syns i en lupp – med sprödhet och förlorad vidhäftning som följd. Eftersom det är UV-ljus och höga temperaturer som i första hand bryter ner beläggningen ﬁnns det ofta stora skillnader mellan takfall eller fasader i olika väderstreck. På sydsidan går normalt nedbrytningen snabbare än på övriga ytor.


\"Ett annat kännetecken hos plastisol är innehållet av relativt stora mängder mjukgörare, vilket kan leda till att \"vanliga\" typer av plåtfärg – alkyd eller styrenakrylat – kan bli klibbiga på ytan. Orsaken till detta är att dessa färger normalt inte stoppar mjukgöraremissionen.\"


Det ﬁnns även kemiska metoder att fastställa om plåten är fabriksbelagd med ett PVC- baserat material. Olika färgleverantörer kan hjälpa till med analyser av beläggningar om det ﬁnns osäkerhet i ett enskilt fall


b) Om beläggningen är en Organosol har den ursprungligen varit 40-80 μm. Organosol är en PVC-beläggning som inte längre tillverkas. Anledningen till att organosol inte längre används är att den kritar kraftigt. Kritningen är ett typiskt kännetecken som kan användas för att fastställa typ av färgbeläggning. Idag är de ﬂesta plåttak och fasader med organosolbelagd plåt sannolikt ommålade eller utbytta.


\"c) \"High-Build- (HB) eller Mellanskiktsbeläggningar\" . Dessa beläggningar är ersättare till plastisoler, men också ett led i en produktutveckling för att förbättra tunnskiktssystem i polyester eller polyuretan. Idag är highbuild polyester eller highbuild polyuretanmed en skittjocklek på 35 – 50 μm det vanligast förekommande. Dessa system fanns inte på marknaden före år 2000. Normalt ligger skikttjocklekarna på 35 – 50 μm. Nya ytor av dessa färgtyper kan medföra problem med övermålning. Problemen varierar något från kulör till kulör, och svårast verkar metallic kulörer vara att övermåla som nya. Jämfört med plastisoler är dessa beläggningar normalt sett betydligt mindre komplicerade att måla om. Det är dock nödvändigt att välja ett utprovat målningssystem och att måla en mindre provyta för att säkerställa vidhäftningen.\"


Bild 13:11. Genom en lupp syns tydligt att plastisol-beläggningen är nedbruten. Förstoringsgrad ~ 15 gånger. Foto: Bo Selander


Bild 13:12. Organosol med kraftig kritning. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 13:13. Takplåt belagt med highbuilt- polyester. Foto: Torbjörn Osterling


GreenCoat är ett patenterat koncept för organisk ytbeläggning baserad på polyesterbindemedel. En betydande del av konventionella lösningsmedel har ersatts av ett förnybart, reaktivt lösningsmedel vilket framställs av naturliga oljor, exempelvis rapsmetylester, RME. Finessen med ett reaktivt lösningsmedel som RME, är att det fungerar som lösningsmedel under tillverkning, applicering och tills färgen kommer in i härdningsugnen. Väl där, så byter RME roll från att vara lösningsmedel till att vara en permanent färgkomponent och reagerar med polyesterbindemedlet istället för att förångas som ett konventionellt lösningsmedel. På så sätt utgör en del av RME- molekylen en del av det färdiga färgskiktet.


d) I kust- och industriklimat används sällan tunnskiktsbeläggning på metalliserad stålplåt med hänsyn till den aggressiva miljön. Tunna beläggningar är också repkänsligare varför de sällan används på falsade plåttak.


Polyester är den vanligaste förekommande tunnskiktsbeläggningen på trapetsproﬁlerad stålplåt eller aluminiumplåt.


PVDF (PVF2) är också en tunnskiktsbeläggning. PVDF är en mycket UV-härdig beläggning med lång livslängd i mediumkorrosiva miljöer varför den ofta används på fasadplåt av metalliserad stålplåt eller aluminium, där de estetiska kraven är höga.


Akrylat och polyuretan är två andra typer av tunnskiktsbeläggningar. Polyuretan är en beläggningstyp som började användas i Sverige 1996.


Bild 13:14. Kontroll av skikttjocklek kan ske med hjälp av särskilda skikttjockleksmätare. Foto: Leif Johansson, Renovator


a) Fastighetsägaren (förvaltaren) har i regel uppgifter om när och hur den senaste ommålningen är utförd. Det är viktigt att ta reda på om taket ursprungligen varit industriellt färgbelagt och i så fall hur förbehandlingen gjordes vid den föregående ommålningen. Kontrollera takfallen i olika väderstreck med avseende på vidhäftning och skikttjocklek. Om skikttjockleken är stor på vissa ytor kan det förutsättas att delar av den ursprungliga färgbeläggningen ﬁnns kvar. På dessa ytor kan vidhäftningen till plåtmaterialet vara dålig. Detta kan bero på fortsatt åldrande med vidhäftningsförlust hos den ursprungliga färgbeläggningen eller på att ett olämpligt färgsystem har använts vid ommålningen.


b) Om taket är täckt med svartplåt och underhållet varit bristfälligt har plåten sannolikt omfattande rostskador. Stor noggrannhet krävs vid bedömning av vilken förbehandling som krävs. Om fastigheten är kulturminnesmärkt bör ansvarig myndighet kontaktas före ommålningen.


c) Om taket eller fasaden är täckt med metalliserad stålplåt med zink eller aluminium- zink måste vidhäftning av tidigare målningssystem först kontrolleras. På tak och fasaden med proﬁlerad plåt eller liknande med fria klippkanter måste kantkorrosion särskilt undersökas. Om det förekommer ﬂagning med vita korrosionsprodukter – vitblemma – och kritning på undersidan av färgﬂagorna har grundfärgen dels inte varit lämplig för målning på alkaliskt underlag, det vill säga på zink dels har färgens bindemedel brutits ner på grund av att det kommit fukt mellan plåt och färg. Detta kan även tyda på att målningen utförts för tidigt efter det att täckning skett utan att vitblemmaskyddet har tagits bort. Flagning kan också bero på en ojämn och delvis dålig rengöring vid första målningen eller att målningen skett med för tunna färgskikt.


d) Om första ommålningen är utförd på plåt med plastisol som beläggning och börjar ﬂaga eller uppvisa blåsor, krävs en noggrann undersökning av ytorna i alla väderstreck för att fastställa målningens kondition. Orsak till ﬂagning kan vara att plastisolen var i för dåligt skick för att övermålas. Särskilt utsatta är tak i sydlägen eller tak med låg lutning. På tak i nordlägen eller på skuggade partier kan däremot vidhäftningen vara god. Om olämplig färgtyp tidigare har använts, kan ﬂagning ske mellan plastisolen och ommålningsfärgen, eller mellan plåt och plastisol. En annan orsak kan vara dåligt rengjord plastisol före ommålning. Att endast tvätta med vatten är inte tillräckligt. Blåsbildning kan bland annat ha orsakats av att felaktiga lösningsmedelsburna ommålningsfärger har använts. På platsmålad plåt med plastisol som underlag kan det ﬁnnas stora differenser i skikttjocklekar. Där plastisolen helt har avlägsnats före ommålning är skikten i vanliga fall 60 – 120 μm förutom i de fall tjockﬁlmsakrylatsystem har använts, då ﬁlmtjockleken kan variera mellan 160-300 µm men där plastisolen ligger kvar är skikten sammanlagt 180 – 250 μm om vanliga tunnskiktssytem använts. Kontrollera takfallen i olika väderstreck med avseende på vidhäftning och skikttjocklek. Om skikttjockleken är stor på vissa ytor kan det förutsättas att delar av den ursprungliga färgbeläggningen ﬁnns kvar. På dessa ytor kan vidhäftningen till plåtmaterialet vara dålig. Detta kan bero på fortsatt åldrande med vidhäftningsförlust som följd hos den ursprungliga färgbeläggningen eller på att ett olämpligt färgsystem har använts vid ommålningen.


e) Om första ommålningen är utförd på plåt med polyester, akrylat eller PVDF som beläggning, är den genomsnittliga totala skikttjockleken 90 – 150 μm. Rostskador på metalliserad stålplåt eller mekaniska skador och problem med UV-känsliga kulörer är de främsta ommålningsorsakerna av plåt fabriksbelagd med PVDF. En annan orsak kan vara att ägaren har velat ändra kulör. Omfattande ﬂagning mellan skikten kan bero på att PVDF-beläggningen målats om med en färg som inte häftar vid eller att en dålig förbehandling gjorts. PVDF är mycket svår att måla om och fordrar normalt slipning/uppruggning eller svepblästring för att ommålningsfärgen ska få en bra vidhäftning. På senare tid har det kommit fram specialdesignade primers för PVDF ytor, men dessa primers har ännu inte fått någon större användning.


Bild 13:15. Platsmålad stålplåt. Foto: Leif Johansson, Renovator


är plåten fabriksbelagd med akrylat eller polyester brukar det inte vara några vidhäftningsproblem vid ommålning. Det kan dock ﬁnnas rostskador på stålplåt.


Den mest avgörande delen av ett målningsarbete är förbehandlingen.


Hur vet man att det är rent? Hur vet man att all dåligt vidhäftande färg har avlägsnats? Lämpar det sig och kan man lämna garantier på tidigare målning som ett underlag för ommålning? Hur länge kan taket stå omålat efter förbehandling? Vilka förbehandlingsmetoder kan tillämpas på det aktuella objektet? Många av dessa frågor besvaras med erfarenhet och inte med generella rekommendationer i broschyrer eller liknande. De säkraste resultaten erhålls alltid om all tidigare färg avlägsnas före ommålningen. I många fall är det dock kostnads- eller miljömässigt omotiverat med total borttagning av tidigare färgskikt vilket i sig medför att några långtgående garantier normalt heller inte kan ges.


Ett generellt moment i förbehandlingen av alla ytor som ska målas om är tvättningen. Bra tvätteffekt erhålls med en högtryckstvätt som har cirka 200 bars arbetstryck.


För bästa effekt kombineras högtryckstvätten med varmvatten över +70 °C och lämpligt tvättmedel, undvik dock alkaliskt tvättmedel med pH över 10 när det gäller aluminium- eller dess legeringar på grund av risk för svärtning. Tvättmedlet kan variera med hänsyn till underlaget. Det kan ibland dessutom vara nödvändigt att mekaniskt bearbeta ytan i kombination med högtryckstvättningen för att ytan ska bli ren. Tvättmedlet får inte torka in före sköljningen eftersom det annars kan bränna fast på ytan. Sköljningen ska vara riklig och ske med rent vatten som helst har en temperatur på över +70 °C. Tvätteffekten är även beroende av vattenmängden.


Använder man sig av en högtryckstvätt med högre arbetstryck än vad som anges ovan kan man också påräkna en viss avverkning av den färg som har dålig vidhäftning. Ju högre arbetstryck man använder desto större blir dock risken vid ovarsam hantering att vatten pressas in i falserna, vilket företrädesvis gäller gammal enkelfalsad plåt där falstätningsmedlet inte längre skyddar. .


Bild 13:16. Vattenblästring. Foto: Leif Johansson, Renovator


Polyester, akrylat och polyuretan kräver normalt inte annat än traditionell förbehandling. Med traditionell förbehandling avses skrapning av ﬂagande partier, slipning av rostiga partier – gäller stålplåt – och högtryckstvättning med alkaliskt tvättmedel. Om basmaterialet är aluminium rekommenderas endast högtryckstvätt, eftersom aluminium är ett mjukt material som kan skadas vid en mekanisk förbehandling. Det kan ibland vara nödvändigt att använda en mjuk borste i kombination med högtryckstvättningen för att ytan ska bli ren.


PVDF är en färgbeläggning som är ovanlig på tak med metalliserad stålplåt, som fordrar bättre korrosionsskydd. Däremot ﬁnns det många fasader med PVDF- beläggning. Där PVDF ﬁnns och ska målas om krävs samma förbehandling som för övriga tunnskiktsbeläggningar – se ovanstående avsnitt – med komplettering av svepblästring eller slipning exempelvis med en tvättduk av polyester med en slipyta av grön nylon. Vissa färgleverantörer rekommenderar en särskild vidhäftningsgrund som alternativ till slipning och blästring. Prova alltid förbehandling och målningssystem på en mindre yta innan metod väljs. Det ﬁnns många exempel på misslyckade ommålningar av PVDF på grund av dålig vidhäftning mellan färgskikten.


Plastisol som underhålls innan glans och innan vidhäftning har gått förlorad tvättas enligt de allmänna anvisningarna och med lämpligt alkaliskt tvättmedel.


Plastisol som förlorat glans, vidhäftning och har minskat i skikttjocklek från 175 – 180 μm till under 140 μm och som uppvisar små sprickor i färgﬁlmen ska alltid tas bort ner till ren metallyta. Undantag från detta kan ges om ett vattenblästringsaggregat med ett arbetstryck på över 700 bar med hetvatten använts, och färgen fortfarande sitter kvar. Detta förekommer exempelvis på vissa delar av ett tak i sydlägen eller på låglutande partier.


Lämpliga metoder är slipning, sandblästring, våt sandblästring, vattenblästring eller färgborttagningsmedel. Efter blästring är det viktigt att kontrollera att inga mjukgörarrester, fett eller klorider ﬁnns kvar på plåtytan. Om det ﬁnns mjukgörare kvar är ytan klibbig. Klibbigheten kan försvinna av sig själv, men bör tvättas bort med sprit eller annat lämpligt rengöringsmedel.


Erfarenhet visar att vidhäftningen är tillräckligt god för övermålning efter en förbehandling med hetvatten och ett tryck på 500 – 700 bar eller högre. Vidhäftningen i kvarvarande plastisol testas med gitterrits.


Storlek och läge på objekt avgör vilken metod som är lämpligast. En generell risk med all blästring är att metalliseringsskiktet kan skadas eller i värsta fall helt avlägsnas. En annan risk med vattenblästring är att vatten tränger in i falser, företrädesvis enkelfalsat, och skadar underliggande material. Vissa försäkringsbolag har satt gränser för vilka tryck som får användas i relation till entreprenadens och byggnadens försäkring. Man refererar ibland till arbetarskydd, och ibland till riskerna med vatteninträngning. Detta är olyckligt, då det begränsar möjligheterna till en riktig förbehandling. Erfarna entreprenörer har inte haft problem med detta, men är medvetna om riskerna på gamla enkelfalsade takplåtar. När det gäller AFS 1994:5, som det har hänvisats till när det gäller höga tryck, så har den upphävts 1/6-2017. Nu ligger ansvaret på arbetsgivaren att personalen har tillräcklig kompetens om risker.


Metalliserad plåt levereras med olika typer av transport- eller lagringsskydd. Undantagsvis kan de vara anoljade medan merparten är belagda med någon annan form av passiveringsmedel/lagringsskydd. Anoljade ytor har ett sämre


Bild 13:17. Vid vattenblästring kan nedbruten plastisol tas bort. Foto: Fr Ramström AB


Bild 13:18. Vissa färgpartier som skuggats har ofta bättre vidhäftning. Foto: Leif Johansson, Renovator


Bild 13:19. Tak med förzinkad stålplåt för senare platsmålning. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 13:20. Tak med platsmålad förzinkad stålplåt. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 13:21. Ibland krävs det mekanisk bearbetning


passiveringsskikt men är lättare att rengöra och är mer lämpade för målning direkt efter montering. Om plåten är slät och kromaterad/passiverad visar erfarenheten att någon form av uppruggning/slipning eller svepblästring krävs för bra vidhäftning. Vid tvättningen är lämpligt rengöringsmedel av alkalisk typ. För anoljad plåt rekommenderas alkalisk rengöring i kombination med emulgerande tvättmedel innehållande ammoniak.


Innehåller metalliseringen aluminium kan den svärtas av ett starkt alkaliskt tvättmedel.


Aluminiumplåt, som tak- och fasadbeklädnad, byggplatsmålas mycket sällan. I de fall byggplatsmålning utförs kan det bero på att man vill ändra på utseendet eller att man i speciellt aggressiva omgivningar vill öka plåtens korrosionsskydd eller för att underlätta rengöring av ytor som bedöms kunna få algbeväxning.


Före målning av aluminium krävs noggrann rengöring. Hela ytan ska torrborstas med en mjuk borste alternativt slipas med en tvättduk av polyester med en slipyta av grön nylon före. Torrborstningen bör inte ske med stålborste som kan skada den mjuka aluminiumplåten. Efter torrborstningen ska ytan tvättas med ett emulgerande avfettningsmedel.


Aluminium kan svärtas av ett starkt alkaliskt tvättmedel med PH över 10.


\"Kopparplåt byggplatsmålas mycket sällan då den på naturlig väg får både en skyddande och tilltalande patina. Förutom målning ﬁnns det några andra alternativ till ytbehandling såsom mörkfärgning, grönpatinering och förgyllning och klarlackering. Patinering kan vara utförd som verkspatinering eller göras på byggplatsen, och ger en på syntetisk väg framställd patina åt kopparplåten. Efter 3 – 4 år omvandlas den syntetiska patinan till naturlig patina. Klarlackering används för att få ett missfärgningsskydd på exempelvis dörrpartier eller liknande där man vill bevara den blanka kopparytan. Förbehandlingen före klarlackering och målning avgörs bland annat av om kopparplåten är glödgad eller halvhård och blank. Den halvhårda kopparplåten behöver en \"uppruggning\" före målning.\"


Tvättning före målning ska ske med 10 % ammoniaklösning.


Målning av rostfri stålplåt på fasader och tak är ovanligt. I de fall byggplatsmålning utförs kan det bero på att man vill ändra på utseendet eller av vissa skäl minska reﬂexerna från plåten. Klarlackering kan också förekomma på dörrpartier eller andra ytor som behöver skyddas mot exempelvis handavtryck eller liknande.


Förbehandlingen före målning görs i tre steg. Först ska ytan tvättas med ett emulgerande avfettningsmedel. Därefter slipas eller svepblästras plåten varpå den åter rengörs noga. Blästring får inte ske med blästermedel som kan skada plåten. Stålborste eller andra verktyg av stål får inte användas direkt mot den rostfria ytan.


Titanzinkplåten är i första hand inte tänkt att målas. Den kan levereras med olika typer av verkspatinering. Detaljer i zink tillsammans med annat målat material målas dock. Det ﬁnns även miljöer och materialkombinationer som kan kräva att titanzinken skyddsmålas; exempelvis mot bitumenkorrosion. I vissa fall skyddsmålas zink även med så kallad undermålning. Förbehandling före målning ska ske med alkaliskt avfettningsmedel och lämpligt färgsystem väljs i samråd med material- eller färgleverantör.


för att avlägsna all rost. Foto: Leif Johansson, Renovator


Polyestergrundad plåt, i den mån sådan ﬁnns att tillgå är avsedd att byggplatsmålas enligt tillverkarens anvisningar. Används företrädesvis på K-märkta byggnader där man vill använda traditionella färgtyper. Förbehandling före målning ska ske med alkaliskt avfettningsmedel och lämpligt färgsystem väljs i samråd med material- eller färgleverantör. Eventuella repor grundas med lämplig grundfärg.


Eftersom all målning av metalliserad stålplåt i första hand har till uppgift att tillsammans med zinken skydda mot korrosion är det viktigt med en korrekt förbehandling före ommålningen. Allt som förhindrar ett bra rostskydd måste tas bort. Det kan vara gamla, porösa, ﬂagande och dåligt vidhäftande färgskikt, föroreningar, klorider, rost och andra oxidationsprodukter. Om det i större omfattning förekommer vidhäftningsproblem mellan färgskikten är det nödvändigt att all den löst sittande färgen tas bort. Beroende på vidhäftning och avverkningsgrad väljs lämplig metod. Lägre arbetstryck än 250 bar är inte en lämplig metod utan att noggrann kontroll av vidhäftningen sker efter förbehandlingen. En effektiv metod är vattenblästring med ett arbetstryck mellan 500 – 700 bar kombinerat med hetvatten. Generella metoder för förbehandling av platsmålade tak är kompletteringsskrapning, stålborstning, slipning och högtryckstvättning med ett alkaliskt tvättmedel.


Tänk på att plåten kan vara behandlad med blymönja, som vid bearbetning är hälsovådligt. Det ﬁnns särskilda skyddsanvisningar. Avfallet måste hanteras som riskavfalloch köras till deponi.


Det ﬁnns stor kunskap och mycket erfarenheter om plåtfärg. Det gäller bara att hitta kunskapen och undvika osakligheterna.


Trots de rätta kunskaperna ﬁnns det ett antal osäkra faktorer vid all målning och i synnerhet vid utvändig målning. Detta gäller inte minst vid utvändig målning på gamla färgskikt. Om det inte med säkerhet går att fastställa vad underlaget som ska målas om består av, är oddsen för ett lyckat resultat försämrade. Om det råder osäkerhet om hur tidigare målningar har utförts, bör färger med starkare lösningsmedel än lacknafta inte användas. Tänk på att ju längre torktid en färg har desto viktigare är det att ta hänsyn till väderleksprognoserna.


Målning måste utföras direkt efter förbehandlingen. Det är dock viktigt att ytan får torka före målning.


Efter all form av blästring av stålplåt kan den metallrena, delvis stålrena, ytan lätt angripas av rost om den inte målas innan det hinner komma regn eller dagg. Planera och anpassa därför arbetet till väderleksförhållandena. Kontrollera också uppgifterna i färgtillverkarens produktblad.


I detta avsnitt lämnas exempel på vanliga behandlingar som kan vara lämpliga vid olika underlag och förutsättningar. Färgerna är numrerade enligt nedanstående tabell. Utöver detta kan färgfabrikanter även ha andra system som inte redovisas i detta kapitel.


Grundfärg (B.1, B.2, C.4)40 μm Totalt 40 μm Eller enligt fabrikantens anvisningar.Beroende på val av grundfärg följer komplett målningssystem, som bör vara minst 120µm, men i många fall 160µm. På marknaden förekommer vattenburna rostskyddspigmenterade akrylatgrundfärger (C.4) som kan användas om rosten helt avlägsnats, och i annat fall rekommenderas B.1 eller B.2


I nedanstående behandlingssystem förekommer behandlingar inom [ ]. Detta innebär att behandlingen inte är obligatorisk utan krävs i vissa fall.


Där färgtyp anges med till exempel A avses alla med A betecknade färgtyper. Om A.1 anges avses endast denna färgtyp.


Grundfärg (C.1, C.4)40 μm Täckfärg (C.1) 40 – 50 μm Totalt 80 – 90 μm Alternativ 2


Täckfärg (C.1, J)60 μm Totalt 60 μm Underlag av plastisol(ﬂagade, matta, tunna färgskikt)


Grundfärg på metallrena ytor, (C.4, D, G)15 – 50 μm Täckfärg, (C.1 – C.3, J ) 50 – 80 μm Totalt 100- 130 μm Anmärkningar:


Marin-, och speciellt västkustmiljö, C4 enligt ISO 12944-2018, kan kräva ett extra täckfärgsskikt,totalt 160 µm. I det fall vidhäftningsgrund G används, räknas detta skikt inte in i totalt skikt, då den endast ska främja vidhäftning i ca. 15 µm. Underlag av polyester, akrylat, metallack, polyuretan


[Grundfärg (hela ytan) (C.1, C.4, G)15 – 50 μm] Täckfärg (A.1, C.1 – C.3, J) 50 – 60 μm [Täckfärg (A, C, J) 40 μm] Totalt 50 – 140 μm Anmärkningar:


Bild 13:22. Här målas med ett 2- komponentsystem. Foto: Leif Johansson, Renovator


Bild 13:23. Vid sprutmålning är det viktigt att beakta riskerna för att färg sprids även på ytor som inte ska målas. Mot den bakgrunden erfordras alltid vid sprutmålning kompletterande målning med pensel och/eller rulle. Foto: Leif Johansson, Renovator


140 – 160 μm är nödvändigt i kustklimat,C4 enligt ISO 12944-2018, och i industriatmosfär. Grundfärg som rekommenderas är av typ vidhäftningsgrund och kan behöva kompletteras med rostskyddsgrund ﬂäckvis. På aluminiumplåt räcker det med vidhäftningsgrund. Under vissa förutsättningar kan grundfärg uteslutas. Kontrollera med färgleverantören. Vid val av C.2 produkt i detta system, kan systemet modiﬁeras, så att man lägger 80 + 80µm, eller enligt varje fabrikants rekommendationer. Min 50 µm täckfärg förutsätter att underlaget är intakt, och endast ska målas om av estetiska själ. I annat fall gäller 100 µm som min totalskikt. Underlag av PVDF


Grundfärg (hela ytan) (G)15 – 40 μm Täckfärg (C.1, J) 40 – 60 μm [Täckfärg (C, J) 40 μm] Totalt 80- 120 μm Anmärkningar:


Endast förbehandlingen skiljer från föregående behandling. 140 μm är nödvändigt i kustklimat,C4 enligt ISO 12944-2018, och i industriatmosfär. Bästa tänkbara färg från kulör- och glanshärdighetssynpunkt bör användas, eftersom den ursprungliga beläggningen har valts med hänsyn till hög kulör- och glanshärdighet. Här är till exempel polyuretan av god kvalitet det bästa alternativet. I det fall vidhäftningsgrund G används, räknas detta skikt inte in i totalt skikt, då den endast ska främja vidhäftning i ca. 15 µm. På aluminiumplåt räcker det med vidhäftningsgrund. Om ett helt vattenburet system av miljöskäl måste användas, måste hela ytan mycket noggrant ruggas/slipas/svepblästras och grundfärg C.4 + täckfärg C.1 användas. Metalliserad plåt


Underlag av ny plåt (zink, aluminium/zink)


Grundfärg (hela ytan) (C.1, D.1, G)15 – 40 μm Täckfärg (A.1, C.1 – C.3, J) 40 – 50 μm [Täckfärg (A, C, J) 40 – 50 μm] Totalt 80 – 120 μm Anmärkningar:


Minimum 120 – 160 μm är nödvändigt i kustklimat, C4 enligt ISO 12944-2018, och i industriatmosfär. Låglutande tak kräver tjockare färgﬁlm Grundfärg som rekommenderas ska vara av typ vidhäftningsgrund. Vid val av C.2 produkt i detta system, kan systemet modiﬁeras, så att man lägger 80 + 80µm, eller enligt varje fabrikants rekommendationer. I det fall vidhäftningsgrund G används, räknas detta skikt inte in i totalt skikt, då den endast ska främja vidhäftning i ca. 15 µm. Fabriksgrundad plåt (polyestergrund)


Grundfärg (hela ytan) (B.1, C.4, D, G, J)15 – 40 μm Täckfärg (A.1, C.1 – C.3, J) 40 – 50 μm [Täckfärg (A, C, D, I,J) 40 – 50 μm] Totalt 80 – 140 μm Anmärkningar:


Minimum 120 μm är nödvändigt i kustklimat, C4 enligt ISO 12944-2018, och i industriatmosfär. Grundfärg som rekommenderas ska vara av typ vidhäftningsgrund och kan behöva kompletteras med rostskyddsgrund ﬂäckvis. Vissa plåt- och färg tillverkare rekommenderar samma färg som grund- och täckfärg. På Polyestergrundad plåt kan detta vara acceptabelt. Kontrollera förutsättningarna med färgleverantören. I det fall vidhäftningsgrund G används, räknas detta skikt inte in i totalt skikt, då den endast ska främja vidhäftning i ca. 15 µm. Platsmålad plåt


Grundfärg (B.2, C.4, D) 40 μm Täckfärg (A.1, C.1 – C.3, E) 40 μm [Täckfärg(A.1, C.1 – C.3, E)40 μm] Totalt 80 – 120 μm Anmärkningar:


\"Antal skikt beror på i vilken miljö plåten ﬁnns, samt hur nedbruten den tidigare målningen är. Minsta totala skikt ska vara~ 80 μm om det ﬁnns ett intakt metalliseringsskikt. Om plåten ursprungligen är \"svartplåt\" erfordras minst 160 μm.Minimum 120 μm är nödvändigt i kustklimat, C4 enligt ISO 12944-2018, och i industriatmosfär vid intakt zinkskikt. Alkydfärg ska vara av långoljetyp och bör ha rostskyddspigmentering. Kulturminnesobjekt behandlas enligt särskilda direktiv och anvisningar från Riksantikvarieämbetet och byggnadsantikvarierna. Beroende på tidigare målning kan helt andra system krävas. Kontrollera med färgtillverkaren. Grundfärg B.2 används endast på rostiga ytor. Aluminiumplåt\"


Grundfärg (hela ytan) (C.4, D, G)15 – 40 μm Täckfärg (C.1 – C.3, J) 40 μm [Täckfärg (A, C, J) 40 μm] Totalt 55 – 120 μm Kopparplåt


Grundfärg (hela ytan) (D, F, G) 15 – 40 μm Täckfärg (A, C, D, I) 40 μm [Akrylat/Alkyd, täckfärg (A, C, D)40 μm] Totalt 55 – 120 μm Klarlackering


Polyuretan klarlack, (I, J)40 μm Polyuretan klarlack, (I, J)40 μm Totalt 80 μm Patinering och förgyllning


För närmare information om grönpatinering och andra ytbehandlingsmetoder såsom förgyllning hänvisas till tillverkarna av kopparplåt.


Grundfärg (hela ytan) (C.4, D, G)15 – 40 μm Täckfärg (A.1, C.1, J) 40 μm [Täckfärg(A.1, C.1, J) 40 μm] Totalt 55 – 120 μm Klarlackering


Klarlack, (I, J)40 μm Klarlack, (I, J)40 μm Totalt 80 μm Titanzinkplåt


Grundfärg (C.4, D, G) 15 – 40 μm Täckfärg (A.1, C.1, J) 40 μm [Täckfärg(A.1, C.1, J)40 μm] Totalt 55 – 120 μm


I samband med målning är det i viktigt att göra vissa kontroller, mätningar eller provningar för att fastställa vissa egenskaper eller förutsättningar.


Det ﬁnns ﬂera standardiserade provningsmetoder som kan användas. I nedanstående tabell lämnas exempel på metoder och standarder som ofta åberopas.


Många standarder har omarbetats och fått nya beteckningar på grund av det europeiska standardiseringsarbetet.


Daggpunktsmätning ISO 8502-4. Daggpunktskalkylator. En sådan kan färgtillverkaren ofta tillhandahålla. Förbehandlingsgrad, stålytans utseende efter förbehandling.


ISO 8501-1, (SS 055900) Fotograﬁska likare. Sa 2, Sa 2,5, Sa 3, St 2, St 3.


Förbehandlingsgrad, tidigare målad ytas utseende efter vattenblästring


Föroreningar. Klorider Breslemetoden, ISO 8502-6. Kräver särskild utrustning och erfarenhet. Glansmätning ISO 2813. Kulörkontroll Spectrofotometer; Okulärt mot kulörlikare. Nedbrytning av färgskikt ISO 4628-1. Del 1 Allmänna principer. Nedbrytning av färgskikt ISO 4628-2. Del 2: Blåsbildningsgrad. AAA BBB Nedbrytning av färgskikt ISO 4628-3. Del 3: Rostgrad. Nedbrytning av färgskikt ISO 4628-4. Del 4: Sprickbildning. Nedbrytning av färgskikt ISO 4628-5. Del 5: Flagningsgrad. Nedbrytning av färgskikt ISO 4628. Kritning. Relativ luftfuktighet (RH) ISO 8502-4. RH-mätare; Hygrometer.


\"Droppa destillerat vatten på den rengjorda ytan. Om vattnet pärlar sig ﬁnns det fett eller vax kvar. Flyter vattnet ut och bildar oregelbundna \"pölar\" så är ytan fri från vax och fett.\"


Kontroll av förekomst av kvarvarande kromater på metalliserad plåt


Droppa Reagens B på den rengjorda ytan. (Destillerat vatten 40 ml, Natriumhypoklorit (2 %) 30 ml, Isättika 50 ml, Difenylcarbazide 1 g, Saltsyra (koncentrerad) 15 ml, Väteperoxid 5 ml.) är plåten fri från kromat sker en färgförändring av dropparna mot brunsvart.


ISO 2808, mätning på metalliskt underlag. Det ﬁnns ﬂera olika skikttjockleksmätare på marknaden. Tänk på att kalibrering måste ske mot känt underlag för att mätningen ska bli korrekt.


Skikttjocklek, våt ﬁlm ISO 2808, mätning av våt färgﬁlm. Särskilda våtﬁlmsmätare kan färgtillverkaren tillhandahålla. Temperaturkontroll. Plåt, luft Termometrar.


Vidhäftning ISO 4624, dragprovning. Vidhäftning ISO 2409, gitterritsprov. Vidhäftning ISO 16276-2, X-rits med kniv.


Bild 13:24. Kontroll av vidhäftningen med gitterritssnitt.


Bild 13:25. Viskositetsmätning. Foto: Tikkurila


Till skillnad från målning inomhus i kontrollerad miljö är målning utomhus många gånger en fråga om fysiska betingelser och meteorologi.


De meteorologiska faktorer som spelar in är temperatur, luftfuktighet och nederbörd. Vid sprutmålning har också vindförhållanden en stor betydelse. Pollenprognoser är ett hjälpmedel. Eftersom förarbetet före målning är det mest tidskrävande och i princip kan utföras i alla väderleksförhållanden gäller det att ta tillvara på de ofta korta perioder under säsongen och dygnet som särskilt lämpar sig för målning. Detta innebär att man ägnar sig åt noggrann rengöring när det är mindre lämpligt att måla och snabbt påför färgen när förutsättningarna är gynnsamma för målning. Tänk dock på att målning måste ske innan underlaget har förorenats på nytt. Detta kan innebära att det i vissa miljöer krävs målning inom 24 timmar efter rengöringen. Förorenat underlag måste tvättas på nytt med rent vatten.


För vattenburna färger gäller generellt att plåtens och luftens temperatur inte får understiga + 10 °C samt att den relativa luftfuktigheten -RH- inte får överstiga 80 %.


För lösningsmedelsburna färger gäller(beroende på färgtyp)+ 2 °C som nedre gräns för luftens och plåtens temperatur. övre temperaturgräns för luft och plåt varierar mellan + 30 – + 50 °C. Vid plåttemperaturer över + 35 °C kan färgen behöva förtunnas för att inte avdunstningen ska ske för snabbt. Målning vid höga temperaturer kan resultera i både en porig yta och dålig vidhäftning. Före all målning gäller det att se till att underlaget i alla delar är torrt och att dagg eller nederbörd inte väntas inom 3 – 6 timmar(alltid längre för vattenburna färger). Se färgtillverkarens anvisningar.


Figur 13:1 och 13:2. Genom att studera SMHIs klimattabeller går det att relativt väl fastställa när det är lämpligt att måla om ett tak.


Vid applicering av färg förekommer det ﬂera olika metoder.Det vanligaste är sprutmålning (när det gäller lite större objekt), målning med pensel och roller fungerar för det mesta också bra.


På många objekt lämpar sig sprutmålning, bäst eftersom det är en rationell och snabb metod. Vissa omständigheter kräver att man arbetar in färgen med pensel. Exempel på ytor och förutsättningar där pensel ska användas är målning av falser, veck, spalter och kanter, samt vid ﬂäckbättring och grundmålning av stålborstade rostiga partier. Av estetiska skäl förekommer även penselmålning av hela objekt, exempelvis kulturobjekt där man vill efterlikna ursprungligt utförande.


En svårighet för den som målar är att med olika hantverksmässiga metoder kunna beräkna vilken skikttjocklek som erhålls. För att kontrollera att beställd skikttjocklek erhålls används våtﬁlmsmätare och torrﬁlmsmätare. Med viss erfarenhet kan man se på färgens utﬂytning samt åtgång per känd area hur tjocka skikt man lagt på.


Exempel: 100 m 2 plåtyta målas med 20 liter färg. Färgen har en torrhalt (den del av en färg som inte avdunstar) på 50 %. Med dessa förutsättningar kan man säga att det teoretiskt ligger 200 μm våt färgﬁlm på ytan. Efter avdunstning av vatten eller lösningsmedel så återstår 50 %, det vill säga 100 μm torr färgﬁlm. I praktiken ﬁnns det alltid ett visst spill som kan variera mellan 20 – 50 %. I detta exempel räknar vi med 20 % spill vilket ger en genomsnittlig torr ﬁlmtjocklek på 80 μm. När man mäter skikttjockleken på denna yta kommer den att variera mellan 60 och 100 μm. Den som upprättar en målningsbeskrivning för ett objekt kan också ange skikttjocklekens övre och nedre tolerans.


Figur 13:3 Det är viktigt att målningen sker under rätta yttre förhållanden. Därför ska uppgifter om temperatur och luftfuktighet dokumenteras. Figuren visar rekommenderade förhållanden.


Varje målningsobjekt ska journalföras. Därigenom kan det framtida underhållet underlättas.


Från miljö och kvalitetssäkringssynpunkt är det också viktigt att en dagbok eller journal förs. Vidare är det ett krav att journal förs med tanke på de diskussioner som kan uppstå vid olika typer av garantifrågor.


Uppgifter som bör ﬁnnas i en dagboksjournal är:


Målningsobjektets plats/adress. Fastighetsbeteckning. Vilka ytor som har målats om. Redovisa på ritningar. Beställare. Målningsentreprenörens namn och adress. Takets status före målning, konstaterat eller dokumenterat. Behandlingsprogram. Förbehandling. Målningsmetoder. Behandlingsgång; Tid mellan behandlingar. Väderleksuppgifter. RH (relativ luftfuktighet), plåt- och lufttemperatur vid målning. Pollenrapport Satsnummer på använd färg. Fabrikat och produktnamn. Konsult. Besiktningsman. övriga upplysningar.


Bild 13:27. Exempel på dagboksanteckningar. Bild: Tikkurila Coatings AB.


Att göra rätt från början ger alltid ett bra resultat och är dessutom mest lönsamt.


Förberedelsen är alltid nyckeln till ett gott resultat. Detta är särskilt tydligt när det gäller resultatet av en plåtmålning. Många hävdar att målning på metalliserad stålplåt alltid är en riskfylld utmaning. Men som sagt så hänger allt på förberedelserna och i detta fall handlar det om förbehandlingen, att underlaget som ska målas är rent och fritt från löst sittande färg.


På samma sätt som det ﬁnns enkravställd standard, ISO 12944-2018, för rostskyddsmålning av bärande stålkonstruktioner så ﬁnns det en standard för rostskyddsmålningtak- och fasadmaterial av metalliserad tunnplåt/stålplåt, SS 1840- serien. Den stora skillnaden är att denna standard inte är kravställd.


Plåtmålning av tak och fasader är i första hand ett rostskyddsarbete. Detta var utgångspunkten för hur dessa standarder, SS 184002-184007, blev till. 2005 bildades en arbetsgrupp bestående av färgfabrikanter, entreprenörer, kemister och plåttillverkare med ﬂera. Ett referensdokument som kom väl till pass under arbetets gång var Teknikhandbokens målningskapitel.


När ämnesområdet är stort så måste man begränsa sig. Arbetet har därför inriktats på att omfatta ommålning av fabriksbelagd byggnadsplåt av stål . Detta är också samlingsnamnet på dessa standarder. Totalt är det sex olika standarder och de vänder sig till olika målgrupper såsom fastighetsägare, förvaltare,konsulter, entreprenör och färgtillverkare. Många av de råd och metoder som beskrivs i standarderna kan dock tillämpas på andra plåtmaterial och vid ommålning av tidigare platsmålade objekt.


\"De sex standarderna har alltså samlingsnamnet \"Ommålning av fabriksbelagd byggnadsplåt av stål\" med följande nummer och underrubriker:\"


SS 184002 Beställarens dokument – Administrativa föreskrifter SS 184003 Beställarens dokument – Utförandeföreskrifter SS 184004 Förbehandling SS 184005 Målning, maskering och miljöskydd SS 184006 Färgsystem och val av färgsystem SS 184007 Undersökningar och provningsmetoder Vart tog då SS 184001 vägen? Från början var det tänkt att denna skulle vara en allmän och inledande del men arbetsgruppen ansåg under arbetets gång att detta var onödigt.


Nedan saxade texter är utgivna med tillstånd av SIS Förlag AB, www.sis.se , som även säljer de kompletta standarderna.


Syftet med dessa standarder är främst att underlätta för en beställare eller hans konsult att formulera krav och önskemål på en ommålning och den entreprenör som ska göra jobbet.


\"Tanken är också att \"sålla agnarna från vetet\" så att mindre seriösa entreprenörer inte gör sig besvär att lämna anbud. Detta bör i sin tur leda till högre kvalitet och rimligare konkurrensvillkor för entreprenörerna.\"


De kan också tjäna som vägledning och stöd för målningsentreprenören. Målet är att höja kvalitén på målningsbeskrivningar och målningsresultaten. Det handlar ju om ett kvaliﬁcerat rostskyddsarbete.


För att öka kunskapen kring målning och färgsystem i allmänhet och målning på plåt i synnerhet så innehåller varje standard en lista på termer och deﬁnitioner som underlättar för beställaren att kommunicera med både konsulter och entreprenörer.


Brukstid Tid under vilken ett målningsmaterial är användbart efter det att dess originalförpackning öppnats eller efter det att härdare eller andra komponenter tillsatts.


Anmärkning:Ofta används begreppet pot life i stället för brukstid.


Daggpunkt Temperatur vid vilken luftfuktigheten når mättning.


Anmärkning: Vid temperatur under daggpunkten utskiljs vatten i ﬂytande form.


Grundfärg Färg avsedd som första skikt på ett underlag som ska beläggas med ﬂera skikt.


Anmärkning1: Grundfärgen är avsedd att ge vidhäftning mot underlaget och mot mellanskiktsfärgen. Grundfärgen ger också ett skydd för ytan innan den färdigmålas.


Anmärkning 2:Ofta används engelska ordet primer istället för grundfärg.


Passiverande skikt Lagringsskydd med förmåga att skydda mot zinkkorrosion (vitblemma).


Sträckförmåga Den yta som färgen teoretiskt räcker till vid en deﬁnierad tjocklek.


Anmärkning:Sträckförmåga anges i m 2 /l.


Torrhalt Mängd av färg- eller lackkomponenter som efter torkning blir kvar på underlaget och bildar den torra ﬁlmen


Anmärkning:Torrhalt anges i vikt- eller volymprocent.


Lättﬂyktiga organiska föreningar VOC Organiska vätskor och ämnen som förångas spontant vid en bestämd temperatur.


Anmärkning:Engelska: Volatile Organic Compound och anges i g/l.


Beställarens dokument – Administrativa föreskrifter, SS 184002


Administrativa föreskrifter påminner väldigt mycket om AMA AF och har exakt samma syfte.


Den ska underlätta för beställaren att upprätta sitt förfrågningsunderlag så att anbudsgivare på förhand vet hur ansvar och skyldigheter ska fördelas mellan honom och beställaren. Vilka kostnader och åtgärder står beställaren för och vad måste entreprenören ﬁxa själv.


Beställarens dokument – Utförandeföreskrifter, SS 184003


Utförandeföreskrifterna vänder sig i första hand till beställaren eller hans konsult och anger hur en målningsbeskrivning bör vara utformad.


Denna del tillsammans med AF-delen syftar till att få jämförbara anbud men också försäkra sig om kvaliteten på utförandet.


Beställaren rekommenderas att upprätta en takplan där varje delyta eller delytor med liknande kondition på underlaget får en egen arbetsbeskrivning. Detta betyder att ett helt tak kan få ﬂera olika beskrivningar beroende på beﬁntligt färgskikts kondition.


I beskrivningen kommer han sedan, för varje delyta, att hänvisa till respektive standard för maskering, förbehandlingen, målningen och kontroll.


Ommålning av ﬂagande fabriksbelagd byggnadsplåt av stål (Plastisol)


Förbehandling ska göras med vattenblästring med högt tryck kombinerat med hetvatten enligt SS 184004, avsnitt 5.2.5. Efter förbehandling ska ytan vara fri från nedbruten Plastisol och föroreningar. Kvarsittande Plastisol ska ha en skikttjocklek motsvarande minst 140 µm. Förbehandlingen ska kontrolleras enligt SS 184007. Kvarsittande Plastisol ska kantavjämnas. Fläckgrundning av rostﬂäckar med rostskiddsgrundfärg enligt SS 184006, 40 µm torrt skikt. Grundning med grundfärg enligt SS 184006, minst 40 µm torrt skikt på ytor med blottlagd zinkyta. Grundning enligt SS 184006, minst 40 µm torrt skikt på kvarsittande Plastisol. Efterskrapning och kantavjämning av färgskikt som har rest sig efter grundning. Bättring av efterskrapade ytor. Applicering av mellanskikt med täckfärg enligt SS 184006, minst 40 µm torrt skikt. Mellanskiktet ska ha en avvikande kulör. Applicering med roller godtas inte, om inte särskilda ytor eller förhållanden så kräver. Applicering av täckfärg enligt SS 184006, minst 40 µm torrt skikt. Applicering med roller godtas inte, om inte särskilda ytor eller förhållanden så kräver. Varje färgskikt ska kontrolleras och dokumenteras enligt SS 184007.


Som antytts redan i inledningen så är det viktigt att göra rätt från början. Detta avsnitt är kanske den allra viktigaste delen för en entreprenör.


Meningen är att beställaren i sin beskrivning ska hänvisa till denna standard och ange vilken förbehandling han vill ha. Standarden beskriver 16 olika förbehandlingsmetoder kombinerat med 8 olika kondition på det underlag som ska målas om.


Totalt beskrivs 6 förbehandlingar med vatten från sköljning till vattenblästring med ultrahögt tryck. Vidare beskrivs 4 förbehandlingar med olika kemiska preparat såsom alkaliska rengöringsmedel och betning. Slutligen beskrivs 6 mekaniska förbehandlingar, allt mellan skrapning till olika blästringsmetoder. Det rekommenderas också på vilka olika underlag respektive förbehandling är lämpligast.


För att exakt veta vilken förbehandling beställaren föreskriver måste entreprenören ha tillgång till denna standard. Den är också en utmärkt vägledning vid totalentreprenader


Fabriksbelagd plåt där beläggningen nyligen ﬂagat av eller avlägsnats genom förbehandling


Frilagd metalliserad yta är normalt ett bra underlag för ommålning. Korrosionsprodukter på en zinkyta bildas ganska snabbt varför dessa behöver tvättas bort direkt före målning. Lämplig metod är alkalisk tvättning enligt 5.2.7 eller någon av de övriga metoderna 5.2.3 – 5.2.10 enligt färgleverantörens rekommendation.


Frilagd aluminium-zinklegering behandlas på samma sätt. Ytan behöver i vissa fall mattas ner genom antingen lätt slipning eller andra metoder vilket i så fall anges i målningsanvisningen. Nermattning antas öka hållbarheten på den efterföljande målningen.


Mjukgörare kan ﬁnnas på metallyta som frilagts från Plastisol. I dessa fall ska mjukgöraren avlägsnas.


Målning, maskering och miljöskydd, SS 184005


Detta avsnitt tar upp grundläggande förutsättningar för utförandet, hur arbetsplatsen ska organiseras avseende materialupplag, materialkontroll och avfallshantering.


Här behandlas också frågor kring intäckning och maskering av ytor som kan bli nerstänkta av färg. Vidare behandlas frågor kring målningen såsom olika appliceringsmetoder som, appliceringsvillkor som temperatur, relativ fuktighet och torktider. Slutligen tar standarden upp frågor kring miljöhänsyn som lagar, materialval, personlig skyddsutrustning och hindrande av utsläpp.


Allmänt Eftersom varje färgtyp har speciﬁka egenskaper och begränsningar som påverkar appliceringen och resultatet ska färgtillverkarens anvisningar följas.