Utförande till skydd mot personskador Branschregler Säker vatteninstallation ska skydda mot personskador som  uppkommer av mikrobiell tillväxt, förorenat vatten på grund av återströmning samt brännskador.


5 Utförande till skydd mot personskador 5.1 Skydd mot legionellatillväxt i tappvatten- installationer


Branschreglernas syfte är bland annat att  minska risken för mikrobiell tillväxt. Legionellabakterier förekommer naturligt i miljön bland annat i våra vattentäkter.  Genom dricksvattnet kan legionella- bakterier komma in en byggnads tappvatten- installation. Under ogynnsamma förhållanden,  framför allt om vattnet har fel temperatur, kan  antalet bak- terier växa till kraftigt. Om man andas in legionella- bakterier via vatten aerosoler, till exempel i  duschen, kan man smittas av bakterien som då kan  orsaka legionärssjuka eller pontiacfeber. Legionärs sjuka är en lunginflammation som kan vara livshotande.


5.1.1  Temperaturkrav och placering av tappvatten- ledningar


Temperaturen i tappvarmvatten- och VVC-systemet ska vara mellan 50 °C och 60 °C. Temperaturen på utgående tapp- varmvatten från varmvattenberedare eller motsvarande ska vara lägst 55 °C.


Temperaturen i varmvattenberedare eller ackumulator- tank med slinga ska vara lägst 60 °C. I värmepumpar där temperaturen i varmvattenberedaren inte värms till 60 °C ska beredaren hettas upp automatiskt minst en gång per vecka till minst 60 °C.


Installationer för tappkallvatten ska utformas så att kallvattnet inte värms upp oavsiktligt.


För att minska risken för tillväxt av legionellabakterier i tappkallvatten ska tappkallvatteninstallationen inte placeras på ställen där temperaturen är högre än rumstemperatur. Placeras tappkallvattenledningar till exempel i schakt, fördelarskåp eller i bjälklag med värmerör eller golvvärme, där temperaturen kan bli högre än rumstemperaturen, ska installationen utformas så att den beräknade temperaturen på stillastående kallvatten inte blir högre än 24 °C på 8 timmar.


Exempel på utformning av tappvattenschakt och beräkning av kallvattentemperatur finns på www.säkervatten.se.


→ Se bild 5.1.1a. Exempel på placering av tappvattenrör i schakt.


Kallvattenledning och ledningar i varmvattensystemet ska vara monterade så att de inte kommer i kontakt med varandra för att förhindra värmeöverföring mellan rören. Detta gäller även rör med skyddsrör.


Undantag Vid förläggning av vattenledningar i bjälklag får rör för kall- vatten och varmvatten komma i kontakt med varandra vid korsningar och uppgångar till fördelarskåp. Rör som kommer i kontakt med varandra ska vara isolerade vid kontaktytan. → Se bild 5.1.1b Förläggning av tappvattenrör i bjälklag.


5.1.2  Utformning av tappvatteninstallation Handdukstorkar eller andra värmare ska inte anslutas till VVC-systemet.


Outnyttjade ledningar på kallvatten-, varmvatten- eller VVC ska inte vara längre än 200 mm mätt från den vattenförande ledningen där de är inkopplade. För att undvika bakterie- tillväxt ska ledning för tappvatten till framtida installationer förses med en avstängningsventil eller proppas i början av ledningen så att ledningen kan stå tom tills den kopplas in. → Se www.stoppalegionella.se.


→ Se bild 5.1.2a Avstängningsventil för framtida installation.


Rörledning från en centralblandare, det vill säga en blandare som förser flera duschplatser med tappvatten, ska inte vara längre än 5 meter från blandare till den sista duschplatsen. → Se bild 5.1.2b Centralblandare till flera duschplatser.


5.1.3 Idrifttagning efter tryck- och täthetskontroll Efter tryck- och täthetskontroll med vatten ska tappvatten- systemet tas i drift senast inom sju dagar eller tömmas på vatten för att minska risken för bakterietillväxt.


Skydd mot brännskador Vid hög varmvattentemperatur från ett tappställe eller dusch är den tid det tar för att få en brännskada mycket kort. Vid varm- vattentemperaturer över 60 °C tar det bara några sekunder.


5.2.1  Temperaturkrav Temperaturen på utgående tappvarmvatten från vatten- värmare ska inte överstiga 60 °C.


Där det finns särskild risk för olycksfall, till exempel i för skolor eller vårdboende, ska temperaturen på tappvarmvattnet från en blandare inte vara högre än 38 °C. I duschar för personer som inte kan förväntas klara av att reglera temperaturen själva, eller i fasta duschar som inte kan regleras utan att personen befinner sig i duschplatsen, ska blandaren vara försedd med temperatur- begränsning. Begränsningen ska vara inställd på högst 38 °C och ska inte kunna ändras utan särskilt handgrepp.


5.3 Skydd mot återströmning återströmning innebär att förorenat vatten oavsiktligt sugs eller trycks in i tappvattensystemet och på så sätt riskerar att orsaka förorening och förgiftning.


Installationer i bostäder, kontor, offentliga lokaler och lik- nande ska utföras med återströmningsskydd enligt tabellerna nedan. Tabellerna är en branschtolkning av SS-EN 1717 och gäller för installationer i utrymmen med liten risk för hante- ring av giftiga eller hälsofarliga ämnen.


5.3.3  Tappställen med slangförskruvning Tabellen gäller för tappställen i trädgård och för utrymmen där hälsovådliga ämnen inte hanteras. Exempel på hälsovådli- ga ämnen är frysskyddsmedel, gödningsmedel, bekämpnings- medel, oljor och drivmedel.


Kontroller Innan en installation tas i drift ska entreprenören säkerställa att kraven i branschreglerna är uppfyllda.


6 Kontroller Tryck- och täthetskontroll ska utföras innan installationerna tas i drift.


6.1 Tryck- och täthetskontroll av tappvatten- och värmeinstallationer


Tryck- och täthetskontroll av rörledningssystem med vatten ska utföras enligt anvisningar i Branschregler Säker Vatten- installation om inte leverantören anger annat i sin monterings- anvisning eller om annat utförande är föreskrivet i den  tekniska beskrivningen för installationen. Kontrollerna ska dokumenteras.


Tryck- och täthetskontroll med luft eller annan gas ska utföras enligt krav i AFS 2006:8 och kräver särskild behörighet.


6.2 Tryck- och täthetskontroll enligt Bransch- regler Säker Vatteninstallation


Vid tryck- och täthetskontroll med vatten ska rörledningen vattenfyllas långsamt upp till kontrolltrycket. Ledningarna ska vara helt vattenfyllda och luftade. För att underlätta luftning bör ledningen fyllas från sin lägsta punkt. Tapp- vattensystem ska provas med vatten av dricksvattenkvalitet. Temperaturskillnaden mellan aktuell rumstemperatur och vattentemperatur får inte vara större än 10 °C.


\"Vid täthetskontroll ska samtliga fogar kontrolleras med avseende på \"smygläckage\". Denna kontrollen är viktig eftersom sådana läckage inte alltid kan avläsas på kontroll- utrustningens manometer.\"


6.2.1  Tryck- och täthetskontroll av rörledningssystem av metall


Rörledningssystem ska trycksättas till ett kontrolltryck av 14,3 bar för tappvattensystem och 8,6 bar för värmesystem under minst 120 minuter. Rörledningssystemet ska avsynas i sin helhet. Trycket får inte sjunka under kontrolltiden.


6.2.2  Tryck- och täthetskontroll av plaströrssystem eller blandade plast- och metallrörsystem


Fas 1  – Tappvattensystem ska trycksättas till ett kontrolltryck av 14,3 bar och värmesystem till 8,6 bar under minst 30 minuter. Ledningssystemet kan komma att behöva fyllas på under kontrolltiden.


Fas 2 – Efter 30 minuter sänks kontrolltrycket snabbt till 7,5 bar för tappvattensystem och 4,5 bar för värmesystem. Trycket ska bibehållas under minst 90 minuter. Trycket får inte sjunka under kontrolltiden. Samtliga fogar ska kontrolleras.


6.2.3  Täthetskontroll av presskopplingar Särskild täthetskontroll ska utföras på ledningar med presskopplingar för att kontrollera att presskopplingarna är pressade innan tryckkontroll utförs.


Rörledningen ska trycksättas till ett kontrolltryck av 3 bar under minst 30 minuter. Trycket får inte sjunka under kontroll tiden. Samtliga fogar ska kontrolleras.


6.2.4  Täthetskontroll av befintliga tappvatten och värmeinstallationer


ändringar i befintliga tappvatteninstallationer ska täthetskontrolleras med tappvatteninstallationens befintliga vattentryck.


ändringar i befintliga värmeinstallationer ska täthets- kontrolleras med värmeinstallationens befintliga drifttryck.


6.2.5  Täthetskontroll av spillvattenledningar Täthetskontroll av spillvattenledningar ska utföras enligt leverantörens monteringsanvisningar eller enligt utförande som är föreskrivet i den tekniska beskrivningen för installa- tionen.


6.2.6  Förenklad täthetskontroll med luft för vissa rörsystem


Om det är risk för frysning eller bakterietillväxt innan ett rörsystem ska tas i drift är det opraktiskt att utföra en täthets- kontroll med vatten. För rörsystem som är provade med avseende på tryckhållfasthet kan man göra en förenklad


täthetskontroll med luft. Det gäller system för tappvatten, golvvärme och andra konventionella värmesystem med plast- eller metallrör som ska byggas eller gjutas in. För rörsystem som bearbetas till exempel lödning och svetsning gäller andra krav.


6.3 Temperaturkontroll Temperaturkontroll ska utföras innan tappvattensystemet tas i drift. Injustering av VVC-systemet ska vara färdig innan temperaturkontrollen utförs. Kontrollerna ska dokumenteras.


Följande temperaturer ska kontrolleras: ■ Lägst 60 °C i varmvattenberedare eller ackumulatortank med slinga. ■ Lägst 55 °C och högst 60 °C på utgående tappvarmvatten till installationen. ■ Lägst 50 °C på VVC-systemets samtliga slingor och returledning. ■ Högst 38 °C på tappställen där det finns särskild risk för olycksfall.


Kontrollera att varmvattenberedaren i en värmepump där vattnet inte värms till 60 °C hettas upp automatiskt minst en gång per vecka till minst 60 °C.


6.4 Kontroll av monteringsverktyg och mätinstrument Monteringsverktyg, mätinstrument för tryck- och täthets- kontroll samt mätinstrument för temperaturkontroll ska ha gällande intyg på utförd kontroll och kalibrering om leveran- tören anger att utrustningen ska kontrolleras och kalibreras.


VVS-produkter Förutom att arbetet är korrekt utfört krävs det att ingående komponenter uppfyller de krav som ställs på en väl fungerande installation.


7.1 Egenskaper VVS-produkter ska ha dokumentation som visar att produk- ten uppfyller samhällets krav enligt Boverkets byggregler. Detta ska visas genom Typgodkännande eller annat godkän- nande av erkänt certifieringsorgan efter tredjepartsprovning av ackrediterat provningsorgan. Produkter som anges i branschreglerna ska ha dokumentation som visar att de upp- fyller särskilda branschkrav.


CE-märkning innebär att en produkt får sättas på marknaden. Det innebär inte automatiskt att produkten uppfyller kraven i Boverkets byggregler.


7.1.1  System och komponenter Tappvatten-, spillvatten- och värmeinstallationer ska vara utförda av rör och komponenter som är provade och  godkända som sammansatt system.


Andra komponenter som är avsedda att användas tillsammans med ett godkänt system, till exempel kopplingar, blandar fästen, väggbrickor, vatten- och värmefördelare ska vara provade och godkända för detta. Det ska framgå av leverantörens doku- menterade monteringsanvisningar vilka komponenter som är godkända att användas tillsammans.


7.2 Särskilda branschkrav För vissa system och produkter gäller särskilda krav enligt branschstandard från Säker  Vatteninstallation men också från till exempel Byggkeramikrådet, Golv- branschens Våtrumskontroll eller VVS Fabrikanternas råd.


7.2.1  Mässingskomponenter Tappvattenberörda delar av mässingskopplingar och ventiler ska vara utförda av avzinkningshärdigt material.


7.2.2  Väggnära golvbrunnar Väggnära golvbrunnar ska vara provade och godkända för  anslutning mot ett specifikt tätskikt enligt Bransch- godkännande för golvbrunnar avsedda för väggnära placering i kombination med tätskiktssystem. Detta ska dokumenteras i monteringsanvisningen tillsammans med en specifikation på vilka tätskiktssystem som golvbrunnen är provad och godkänd tillsammans med.


7.2.3  VVS-produkter som ska anslutas mot tätskikt Prefabricerad konstruktion, till exempel fördelarskåp, ram för servicelucka, inbyggnadslåda för blandare, prefabricerad tät- skiktskonstruktion för WC med inbyggnadscistern eller andra produkter som ska anslutas mot tätskikt ska vara provade och godkända enligt branschstandard.


7.2.4  Prefabricerade volymhus eller prefabricerade installationsmoduler


Prefabricerade volymhus eller prefabricerade installations- moduler, till exempel våtrum, WC-rum eller kök, som uppfyller särskilda krav enligt branschstandard kan ingå i en installation enligt Branschregler Säker Vatteninstallation som en VVS-produkt.


7.3 Monteringsanvisningar Montering av VVS-produkter och VVS-system ska utföras enligt leverantörens monteringsanvisningar.


System och produkter ska ha aktuella och daterade monteringsanvisningar på svenska som visar hur kravet på fackmässig montering ska uppnås. Monteringsanvisningarna ska antingen vara tryckta eller digitala.


7.3.1  Monteringsanvisning märkt med Säker Vatten- installations logotyp Säker Vatten AB bedömer eller godkänner inte produkter.


För en produkt eller ett installationssystem som uppfyller Säker Vatteninstallations krav på monteringsanvisningar kan en leverantör genom avtal få använda Säker Vatteninstalla- tions särskilda logotyp för monteringsanvisningar om: ■ monteringsanvisningen granskats och accepterats enligt en särskild checklista där man bland annat bedömer om monteringsanvisningen är pedagogiskt uppställd och utformad ■ produkten, när den är monterad enligt monterings- anvisningen, uppfyller kraven i Branschregler Säker Vatteninstallation ■ produkten finns registrerad i RSK-databasen och har en aktuell byggvarudeklaration eller ett motsvarande dokument som kan levereras inom två veckor


Begrepps- förklaringar och förkortningar För att undvika missförstånd och missar i kommunikationen är det viktigt att alla parter använder begrepp på samma sätt.


ABK Allmänna Bestämmelser för Konsultuppdrag inom arkitekt- och ingenjörsverksamhet.


AMA VVS & Kyla Allmän materiel- och arbetsbeskrivning för VVS- och kyltekniska arbeten. Branschdo- kument för upprättande av beskrivningar.


Annan verifierad konstruktion Utrymme med vattentät botten som gör det möjligt att samla upp eventuellt utläckan- de vatten och indikera läckage.


Anslutningsrör Rör för anslutning av vatten till blandare eller apparat. Levereras ofta tillsammans med blandare eller apparat. Anslutningsrör ska vara provat och godkänt för sin användning.


Bjälklagets överkant Räknas från bottenplatta eller bjälklag före fallspackling och andra påbyggnader.


Blandarfäste Väggbricka med koppling för direkt anslutning av blandare på vägg och som även fixerar mediaröret.


Droppläckage Små läckage som kan ta lång tid att upptäcka och som över tid kan ge stora skador på byggnaden.


\"Enkelt att upptäcka/ Snabbt kunna upptäckas Syftet med \"enkelt att upptäcka\" är att ett läckage ska kunna upptäckas så snabbt som möjligt. Därför ska läckageindikeringen dras ut i rum där folk normalt vistas och inte i exempelvis en klädkammare. Tolkningen av \"enkelt att upptäcka\" och utförandet för att uppfylla regeln bestäms i samråd mellan projektör, entreprenör och beställare utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall för att minimera vattenskador. Fall på ledning Lutning på ledning i flödesriktningen.\"


Fog Sammankopplingspunkt för rörledningar eller rördelar. Exempel kan vara svets-, klämrings-, press-, gäng-, löd- och svetsfog.


Frostfritt installationsutrymme Utrymme på konstruktionens varma sida innanför plastfolie eller ångbroms eller i frostfritt utrymme.


Fästanordning Produkt för fastsättning, till exempel anordning för att fixera spillvattenledning.


Fördelarrör för vatten Rördel för vatten med fler än tre anslutningar.


Fördelarrör för värme Rördel för värme med fler än tre anslutningar försett med utrustning som till exempel luftningar, ventiler med ställdon eller pump.


Fördelarskåp Prefabricerat skåp för montering av fördelarrör och anslutningar av kopplings och fördelningsledningar. Fördelarskåp ska ha vattentät botten med vattentäta rörgenom- föringar som kan fixeras vinkelrät mot botten.


Fördelarskåp i tak Fördelarskåp med dränerande lucka och vattentäta rörgenomföringar.


Golvbrunn Golvavlopp med luktlås. Golvet och dess vattentäta skikt ska ha fall mot  golvbrunnen.


Kommersiella lokaler Till exempel hotell, kontor, köpcentrum, butiker och restauranger.


Kontrolltryck Det tryck som ska användas vid tryckkontroll av rörledningssystem.


Kopplingsbricka Väggbricka med inbyggd koppling som även fixerar mediaröret.


Kopplingsledning Vattenledning som endast ansluter en apparat eller en blandare.


Kök Utrymme avsett för matlagning. Pentry räknas normalt som ett litet kök.


Läckagebrytare övervakar tappvatteninstallationen lokalt med en fuktsensor för att identifiera läckage och stänga av vattnet.


Läckageindikering Anordning som visar om läckage uppstår på en inbyggd installation.


\"Utförs normalt med ett rör men kan också utföras med en öppning som har motsva- rande funktion. Se även \"enkelt att upptäcka\".\"


\"Lätt åtkomlig Syftet med \"lätt åtkomlig\" är att det inom rimlig tid, med rimlig arbetsinsats och utan förstörande ingrepp ska vara möjligt att komma åt till exempel  servicelucka, avstäng- ningsventiler eller fogar.\"


\"Tolkningen av \"lätt åtkomlig\" och utförandet för att uppfylla regeln bestäms i samråd mellan projektör, entreprenör och beställare utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall för att minimera vattenskador.\"


Plats för bad och dusch Golv och vägg upp till en höjd av 2 m i utrymme som avgränsas som  duschplats eller plats för badkar.


Prefabricerad konstruktion En prefabricerad konstruktion kan vara en förtillverkad teknisk lösning. Till exempel ett fördelarskåp som är tredjepartsprovat av ackrediterat  provningsorgan enligt branschstandard.


Produkter som kan upptäcka läckage och larma eller stänga av vattnet


Se Vattenlarm, Läckagebrytare och Vattenfelsbrytare. Rensbrunn Brunn huvudsakligen avsedd för rensning av anslutande ledningar.


Rörgenomföringshylsa Rörgenomföringshylsa är vanligtvis ett PP-rör, dimensioner lika spillvattenrör. Hylsan ska ha en slät yta för anpassning av manschetter mot tätskiktet.


Serviceöppning öppning till dolda installationer som är tillräckligt stor för att kunna utföra service och byte av fogar och utrustning.


Särskilt handgrepp för ändring av temperatur ändring av temperatur över 38 grader måste göras med flera moment, till exempel trycka in en knapp och vrida ett vred samtidigt.


Vattenavvisande golv Golv som inte tar skada av vatten från en läckageindikering.


Vattenfelsbrytare övervakar hela tappvatteninstallationen genom mätning för att identifiera läckage och stänga av vattnet centralt. Vattenlarm Identifierar läckage och larmar.


Vattentät botten Utrymme för fogar eller fördelarrör med en vattentät botten som är provad och god- känd.


Vattentät lucka Lucka till ram för serviceöppning placerad i vägg med tätskikt så att vatten inte kan tränga in i väggkonstruktionen. Luckan ska vara provad och godkänd.


Vattentätt golv Krav i Boverkets byggregler. På ett vattentätt golv ska tätskiktet ha uppvik mot vägg.


Våtrum Våtutrymme. Utrymme där golv och väggar kan förväntas bli utsatta för vattenbegjutning vid upprepade tillfällen. Exempel på våtutrymmen är  badrum, duschrum, tvättstuga.


Våtzoner Indelning av områden på vägg och golv i våtrum som definieras i bransch regler från Byggkeramikrådet (BKR), Golvbranschens Våtrumskontroll (GVK) och Måleribran- schens Våtrumskontroll (MVK).


översvämningsskydd Golvbrunn med mekaniskt luktlås för ta hand om oavsiktlig utströmning av vatten.


1 § Det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda kulturmiljön.


Ansvaret för kulturmiljön delas av alla. Såväl enskilda som myndigheter ska visa hänsyn och aktsamhet mot kulturmiljön. Den som planerar eller utför ett arbete ska se till att skador på kulturmiljön undviks eller begränsas.


Bestämmelserna i denna lag syftar till att tillförsäkra nuvarande och kommande generationer tillgång till en mångfald av kulturmiljöer. Lag (2013:548) .


2 § I denna lag finns bestämmelser om ortnamn, fornminnen, byggnadsminnen och kyrkliga kulturminnen, om utförsel och återlämnande av kulturföremål samt om militär användning av kulturegendom.


Länsstyrelsen har ansvar för det statliga kulturmiljöarbetet i länet. Riksantikvarieämbetet har överinseende över kulturmiljöarbetet i landet. Riksantikvarieämbetet får överklaga beslut av domstol eller annan myndighet enligt 1-5 kap.


Bestämmelser om kulturmiljön finns också i bland annat miljöbalken, plan- och bygglagen (2010:900) och skogsvårdslagen (1979:429). Lag (2017:629) .


3 § Vad som föreskrivs i denna lag om ägare av fastighet eller byggnad skall, då fastigheten eller byggnaden innehas som fideikommiss eller under därmed jämförliga förhållanden eller med ständig besittningsrätt, gälla innehavaren.


3 a § Bestämmelserna i 1, 2 och 5-8 kap. ska tillämpas även inom den angränsande zonen enligt lagen (2017:1273) om Sveriges angränsande zon.


Zonens geografiska omfattning framgår av bilaga 5 till lagen (2017:1272) om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner.


Tillämpningen av denna lag och de föreskrifter och andra beslut som meddelas med stöd av lagen får inte medföra någon inskränkning av de enligt folkrätten gällande rättigheterna till fri sjöfart inom den angränsande zonen och till överflygning av zonen och inte heller av några andra rättigheter som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser.


Det som sägs om länsstyrelsen i de bestämmelser som anges i första stycket ska avse länsstyrelsen i det län på sjöterritoriet som är närmast det berörda området. Lag (2017:1277) .


God ortnamnssed 4 § Vid statlig och kommunal verksamhet ska god ortnamnssed iakttas. Det innebär att - hävdvunna ortnamn inte ändras utan starka skäl, - ortnamn i övrigt stavas enligt vedertagna regler för språkriktighet, om inte hävdvunna stavningsformer talar för annat, - påverkan på hävdvunna namn beaktas vid nybildning av ortnamn, och - namn på svenska, samiska, finska och meänkieli så långt möjligt används samtidigt på kartor samt vid skyltning och övrig utmärkning i flerspråkiga områden.


Namn som godkänts av Lantmäteriet ska i statlig och kommunal verksamhet användas i sin godkända form. Lag (2013:548) .


2 kap. Fornminnen Fornlämningar och fornfynd 1 § Fornlämningar är skyddade enligt denna lag.


Fornlämningar är följande lämningar efter människors verksamhet under forna tider, som har tillkommit genom äldre tiders bruk och som är varaktigt övergivna: 1. gravar, gravbyggnader och gravfält samt kyrkogårdar och andra begravningsplatser, 2. resta stenar samt stenar och bergytor med inskrifter, symboler, märken och bilder samt andra ristningar eller målningar, 3. kors och minnesvårdar, 4. samlingsplatser för rättskipning, kult, handel och andra allmänna ändamål, 5. lämningar av bostäder, boplatser och arbetsplatser samt kulturlager som uppkommit vid bruket av sådana bostäder eller platser, liksom lämningar efter arbetsliv och näringsfång, 6. ruiner av borgar, slott, kloster, kyrkobyggnader och försvarsanläggningar samt av andra byggnader och byggnadsverk, 7. färdvägar och broar, hamnanläggningar, vårdkasar, vägmärken, sjömärken och likartade anläggningar för samfärdsel samt gränsmärken och labyrinter, och 8. fartygslämningar.


Fornlämningar är också naturbildningar som ålderdomliga bruk, sägner eller märkliga historiska minnen är knutna till liksom lämningar efter äldre folklig kult. Lag (2013:548) .


1 a § Det som sägs i 1 § gäller inte om det kan antas att lämningen tillkommit eller, i fråga om fartygslämning, förlist 1850 eller senare.


En lämning som avses i första stycket får förklaras för fornlämning av länsstyrelsen om det finns särskilda skäl med hänsyn till dess kulturhistoriska värde. Lag (2013:548) .


2 § Till en fornlämning hör ett så stort område på marken, sjö- eller havsbotten som behövs för att bevara fornlämningen och ge den ett tillräckligt utrymme med hänsyn till dess art och betydelse. Detta område benämns fornlämningsområde.


När en fråga om fastställelse av gränserna för ett fornlämningsområde uppkommer, prövas frågan av länsstyrelsen.


När ett ärende om fastställelse av gränser tas upp av någon annan än ägaren av området, ska ägaren underrättas om ärendet och ges tillfälle att yttra sig i saken. Underrättelsen ska ske genom delgivning. Lag (2013:548) .


3 § Fornfynd är föremål som saknar ägare när de hittas och som 1. påträffas i eller vid en fornlämning och har samband med denna, eller 2. påträffas under andra omständigheter och kan antas vara från tiden före 1850. Lag (2013:548) .


4 § Fornfynd som avses i 3 § 1 tillfaller staten. Fornfynd som avses i 3 § 2 tillfaller upphittaren. Han eller hon är dock skyldig att erbjuda staten att få lösa in det mot betalning (hembud) om 1. fornfyndet innehåller föremål som helt eller delvis består av guld, silver, koppar, brons eller annan legering med koppar, eller 2. fornfyndet består av två eller flera föremål som kan antas ha blivit nedlagda tillsammans.


Fornfynd som påträffas på havsbotten eller dess underlag utanför gränserna för nationell jurisdiktion och som bärgats av ett svenskt fartyg eller förts till Sverige tillfaller staten.


En fartygslämning som påträffas på havsbotten eller dess underlag utanför gränserna för nationell jurisdiktion och som bärgats av ett svenskt fartyg eller förts till Sverige tillfaller staten, om det kan antas att fartyget förlist före 1850. Lag (2013:548) .


5 § Den som påträffar ett fornfynd, som ska tillfalla eller hembjudas staten, ska snarast anmäla fornfyndet till länsstyrelsen eller Polismyndigheten. Fornfynd som hör till fartygslämning kan även anmälas till Kustbevakningen.


Upphittaren är skyldig att på begäran lämna ut fornfyndet mot kvitto samt uppge var, när och hur fornfyndet påträffades. Lag (2014:694) .


Skydd, vård och undersökning av fornlämning och plats där fornfynd påträffats


6 § Det är förbjudet att utan tillstånd enligt detta kapitel rubba, ta bort, gräva ut, täcka över eller genom bebyggelse, plantering eller på annat sätt ändra eller skada en fornlämning. Lag (2013:548) .


7 § Riksantikvarieämbetet och länsstyrelsen får vidta de åtgärder som behövs för att skydda och vårda en fornlämning. åtgärderna får avse exempelvis flyttning, iordningställande och inhägnad av fornlämningen eller röjning. åtgärden får även avse en fornlämning som infogats i ett byggnadsverk.


Länsstyrelsen får uppdra åt någon annan att vidta sådana åtgärder som avses i första stycket på de villkor som länsstyrelsen bestämmer. En åtgärd som innebär att fornlämningen rubbas eller förändras får dock inte vidtas utan att länsstyrelsens uppdrag uttryckligen gäller en sådan åtgärd.


Innan någon åtgärd vidtas ska den som äger eller har särskild rätt till marken eller byggnadsverket underrättas genom delgivning. Detsamma ska gälla i fråga om vattenområde.


Om åtgärderna medför kostnader eller skada för ägaren eller någon annan, har han eller hon rätt till skälig ersättning av allmänna medel. Beslut om ersättning fattas av länsstyrelsen och delges den som berörs av beslutet. Lag (2013:548) .


8 § Riksantikvarieämbetet och länsstyrelsen får undersöka en fornlämning, bärga en fartygslämning som är en fornlämning samt undersöka en plats där fornfynd påträffats.


Länsstyrelsen får lämna tillstånd till någon annan att företa en sådan undersökning eller bärgning på de villkor som länsstyrelsen bestämmer.


Vid undersökningen eller bärgningen gäller bestämmelserna om underrättelse och ersättning enligt 7 § tredje och fjärde styckena.


Bärgas en fartygslämning som är en fornlämning, ska den tillfalla staten, om den saknar ägare. Lag (2013:548) .


9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad allmänheten skall iaktta inom och i närheten av områden som avses i 2 §.


Föreskrifter som avses i första stycket får även meddelas för en plats där fornfynd har påträffats, om det kan ske utan att någon väsentlig olägenhet uppstår. Sådana föreskrifter får gälla längst till dess att platsen har undersökts enligt 8 §.


Länsstyrelsen får besluta om användningen av mark i närheten av områden som avses i 2 § under förutsättning att den pågående användningen inte avsevärt försvåras.


Ett beslut om föreskrifter skall kungöras på lämpligt sätt. Lag (2002:913) .


Ingrepp i fornlämning 10 § Den som avser att uppföra en byggnad eller en anläggning eller genomföra ett annat arbetsföretag bör i god tid genom att inhämta information från länsstyrelsen ta reda på om någon fornlämning kan beröras av företaget och i så fall snarast samråda med länsstyrelsen.


Om en fornlämning påträffas under grävning eller annat arbete, ska arbetet omedelbart avbrytas till den del fornlämningen berörs. Den som leder arbetet ska omedelbart anmäla förhållandet till länsstyrelsen. Lag (2013:548) .


11 § Om det behövs en arkeologisk utredning för att ta reda på om en fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag som innebär att ett större markområde tas i anspråk, ska kostnaden för utredningen betalas av företagaren. Som sådan exploatering räknas t.ex. anläggande av allmän väg, större enskild väg, järnväg, flygfält, anläggning för energiförsörjning, större vattenverksamhet och mer omfattande byggande för bostads-, industri- eller handelsändamål.


Ett beslut om arkeologisk utredning fattas av länsstyrelsen. Länsstyrelsen ska i beslutet ange vem som ska utföra utredningen. Då gäller inte lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, lagen (2016:1146) om upphandling inom försörjningssektorerna eller lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner. Länsstyrelsen ska beakta att utredningen ska vara av vetenskapligt god kvalitet och genomföras till en kostnad som inte är högre än vad som är motiverat med hänsyn till omständigheterna. Lag (2016:1150) .


12 § Den som vill rubba, ta bort, gräva ut, täcka över eller genom bebyggelse, plantering eller på annat sätt ändra eller skada en fornlämning ska ansöka om tillstånd hos länsstyrelsen.


Länsstyrelsen får lämna sådant tillstånd endast om fornlämningen medför hinder eller olägenhet som inte står i rimligt förhållande till fornlämningens betydelse.


När det gäller ägaren av en fartygslämning eller ett fornfynd som hör till en fartygslämning får tillstånd lämnas, om inte särskilda skäl talar emot det.


Om någon annan än ägaren av marken eller vattenområdet eller ägaren av fartygslämningen ansöker om tillstånd, ska ansökan avslås om ägaren motsätter sig åtgärden och det inte finns synnerliga skäl för att lämna tillstånd. Lag (2013:548) .


13 § Som villkor för tillstånd enligt 12 § får länsstyrelsen ställa skäliga krav på 1. arkeologisk undersökning för att dokumentera fornlämningen, ta till vara fornfynd och förmedla resultaten, eller 2. särskilda åtgärder för att bevara fornlämningen.


I beslutet om tillstånd ska om möjligt den kostnad anges som åtgärderna beräknas medföra.


Innan länsstyrelsen prövar en ansökan enligt 12 §, får den besluta om en arkeologisk förundersökning av fornlämningen, om det behövs för att få ett tillfredsställande underlag för prövningen eller för att bedöma behovet av att ställa krav på arkeologisk undersökning.


Länsstyrelsen ska i beslutet om arkeologisk förundersökning eller arkeologisk undersökning ange vem som ska utföra undersökningen. Då gäller inte lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, lagen (2016:1146) om upphandling inom försörjningssektorerna eller lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner. Länsstyrelsen ska beakta att undersökningen ska vara av vetenskapligt god kvalitet och genomföras till en kostnad som inte är högre än vad som är motiverat med hänsyn till omständigheterna. Lag (2016:1150) .


14 § Den som utför ett arbetsföretag som berör en fornlämning svarar för kostnaden för åtgärder enligt 13 §.


Företagaren svarar dock inte för kostnad som 1. hänför sig till en fornlämning som inte förut varit känd, 2. väsentligt överstiger vad länsstyrelsen angett i beslut om tillstånd enligt 13 § andra stycket, 3. hänför sig till arkeologisk förundersökning enligt 13 § tredje stycket, om länsstyrelsen inte lämnar tillstånd till ingrepp i fornlämningen enligt 12 § andra stycket, eller 4. hänför sig till arkeologisk förundersökning eller arkeologisk undersökning enligt 13 §, om det visar sig att någon fornlämning inte berörs av arbetsföretaget.


Beslut enligt denna paragraf fattas av länsstyrelsen och delges företagaren. Lag (2013:548) .


15 § Vägras någon tillstånd enligt 12 § beträffande fornlämning som när den påträffas var helt okänd och utan synligt märke ovan jord, är han berättigad till skälig ersättning av allmänna medel, om fornlämningen vållar honom betydande hinder eller olägenhet. Ansökan om sådan ersättning görs hos länsstyrelsen. Ansökningen skall ha kommit in till länsstyrelsen inom två år från det att fornlämningen påträffades genom grävning eller annat arbete, annars är rätten till ersättning förlorad. Vad som nu sagts om ersättning skall inte tillämpas om marken exproprieras.


Ersättning för hinder eller olägenhet skall deponeras hos länsstyrelsen. I fråga om fördelning och utbetalning av deponerade belopp samt rättsverkan av fördelning och utbetalning gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet för det fall att nyttjanderätt eller servitutsrätt upplåts enligt expropriationslagen (1972:719). Beloppet utbetalas dock direkt till sökanden om det är väsentligen utan betydelse för annan rättsinnehavare än sökanden.


Inlösen och hittelön vid fornfynd 16 § Vid inlösen av fornfynd som enligt 4 § är hembudspliktigt skall ersättning utgå med ett belopp som är skäligt med hänsyn till fyndets beskaffenhet, för föremål av ädelmetall dock minst motsvarande metallvärdet efter vikt, uppräknat med en åttondel. För fornfynd får även särskild hittelön lämnas.


Frågor om inlösen, ersättning och hittelön prövas av Riksantikvarieämbetet.


Fyndfördelning 17 § Riksantikvarieämbetet får genom fyndfördelning överlåta statens rätt till fornfynd på ett museum som åtar sig att förvalta det i framtiden på ett tillfredställande sätt. Lag (2017:562) .


Metallsökare 18 § En apparat som kan användas för att på elektronisk väg spåra metallföremål under markytan (metallsökare) får inte användas utan tillstånd.


En metallsökare får inte heller medföras utan tillstånd på fornlämningar annat än vid färd på sådan väg som är upplåten för allmänheten.


Tillstånd krävs inte för 1. Riksantikvarieämbetet, 2. den som efter medgivande av länsstyrelsen enligt 8 § andra stycket, 11 § andra stycket eller 13 § fjärde stycket utför sådana undersökningar av fornlämningar eller platser där fornfynd har påträffats, 3. medförande och användning i militär verksamhet för att söka efter annat än fornfynd, och 4. användning i en myndighets verksamhet för att söka efter annat än fornfynd. Lag (2013:548) .


19 § Tillstånd att använda och medföra metallsökare får lämnas endast för verksamhet som 1. avser sökning efter annat än fornfynd, eller 2. ingår i vetenskaplig forskning hos det allmänna.


Ett tillstånd får förenas med de villkor som är nödvändiga för att säkerställa att metallsökare inte används i strid med denna lag.


Ett beslut om tillstånd ska innehålla uppgift om 1. det ändamål metallsökaren får användas för, 2. den person som tillståndet gäller för, 3. den tid tillståndet gäller, och 4. det geografiska område metallsökaren får användas och medföras inom. Lag (2013:548) .


20 § Länsstyrelsen prövar frågor om tillstånd att använda och medföra metallsökare.


Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för en ansökan om tillstånd. Lag (2017:562) .


Ansvar m.m. 21 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms för fornminnesbrott den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. tillägnar sig, förvärvar, gömmer, skadar, ändrar eller avyttrar föremål som enligt 4 § ska tillfalla staten eller hembjudas till staten, eller 2. olovligen rubbar, tar bort, gräver ut, täcker över eller genom bebyggelse, plantering eller på annat sätt ändrar eller skadar en fornlämning.


Om brott som avses i första stycket har begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt, döms för grovt fornminnesbrott till fängelse i högst fyra år. Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om 1. gärningsmannen har använt särskild utrustning eller på annat sätt visat särskild förslagenhet, eller 2. gärningen utförts vanemässigt, avsett fornfynd av större värde eller omfattning eller medfört en omfattande förstörelse av ett fornminne.


För försök eller förberedelse till grovt fornminnesbrott döms det till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken. Lag (2013:548) .


21 a § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. inte anmäler fornfynd enligt 5 §, 2. inte gör anmälan enligt 10 § andra stycket, eller 3. bryter mot 18 §. Lag (2013:548) .


21 b § Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifter eller beslut som meddelats med stöd av 9 §. Lag (2013:548) .


22 § Vid överträdelse av beslut eller föreskrift enligt detta kapitel får kronofogdemyndigheten meddela särskild handräckning för att åstadkomma rättelse. Ansökan om handräckning får göras av Riksantikvarieämbetet och länsstyrelsen.


I fråga om sådan handräckning som avses i första stycket finns bestämmelser i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Lag (1991:872) .


22 a § Fornfynd som varit föremål för brott enligt detta kapitel, och som inte enligt 4 § första stycket ändå skall tillfalla staten, skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för fornfyndet får dess värde förklaras förverkat. även annat utbyte av ett sådant brott skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett sådant brott, eller värdet av det mottagna, om mottagandet utgör brott enligt detta kapitel.


Metallsökare som har använts vid brott enligt detta kapitel skall förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt.


Utöver vad som sägs i andra stycket får egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt detta kapitel förklaras förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller det finns andra särskilda skäl till det. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt detta kapitel, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Lag (2005:301) .


23 § Ett beslut enligt 1 a § andra stycket gäller omedelbart. I ärenden enligt 2 § andra stycket och 9 § får länsstyrelsen, om det behövs, meddela föreskrift att gälla tills vidare i avvaktan på att ärendet avgörs slutligt. Lag (2013:548) .


överklagande m.m. 24 § Beslut av Riksantikvarieämbetet enligt 17 § får överklagas hos regeringen.


övriga beslut enligt detta kapitel får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av 25 §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.


Kommunen får överklaga beslut enligt 1 a § andra stycket, 2 § andra stycket, 9 § första-tredje styckena och 12 § andra stycket. Lag (2013:548) .


25 § Länsstyrelsens beslut får inte överklagas när det gäller 1. ersättning för kostnader eller skada enligt 7 § fjärde stycket, 2. ersättning enligt 8 § tredje stycket, 3. beslut om kostnad för arkeologisk förundersökning eller arkeologisk undersökning enligt 14 § andra stycket, eller 4. ersättning enligt 15 § första stycket.


Den som är missnöjd med ett beslut som avses i första stycket får väcka talan mot staten vid mark- och miljödomstolen inom ett år från det att han eller hon fick del av länsstyrelsens beslut.


Ersättning som beslutats av domstol enligt 15 § första stycket ska deponeras enligt bestämmelserna i 15 § andra stycket. Lag (2013:548) .


3 kap. Byggnadsminnen 1 § En byggnad som har ett synnerligen högt kulturhistoriskt värde eller som ingår i ett bebyggelseområde med ett synnerligen högt kulturhistoriskt värde får förklaras för byggnadsminne av länsstyrelsen. Bestämmelserna om byggnadsminnen enligt detta kapitel får också tillämpas på parker, trädgårdar eller andra anläggningar.


I fråga om en byggnad av sådant värde som avses i första stycket och som tillhör staten gäller de bestämmelser som regeringen meddelar om statliga byggnadsminnen. Om ett statligt byggnadsminne övergår till en annan ägare än staten, ska det därmed utgöra ett byggnadsminne enligt denna lag.


Bestämmelserna i detta kapitel gäller inte en byggnad som är fornlämning eller kyrkobyggnad enligt denna lag. Lag (2013:548) .


Skyddets innebörd och omfattning 2 § När en byggnad förklaras för byggnadsminne, skall länsstyrelsen genom skyddsbestämmelser ange på vilket sätt byggnaden skall vårdas och underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras.


Om det behövs får föreskrifterna också innehålla bestämmelser om att ett område kring byggnaden skall hållas i sådant skick att byggnadsminnets utseende och karaktär inte förvanskas. Lag (2000:265) .


3 § Skyddsbestämmelser skall så långt möjligt utformas i samförstånd med byggnadens ägare och ägare till kringliggande markområde. ägaren får inte åläggas mera omfattande skyldigheter än vad som är oundgängligen nödvändigt för att bibehålla byggnadsminnets kulturhistoriska värde. Hänsyn skall tas till byggnadens användning och ägarens skäliga önskemål. Lag (2000:265) .


Byggnadsminnesförklaring 4 § Fråga om en byggnad bör förklaras för byggnadsminne kan väckas av var och en genom ansökan eller tas upp av länsstyrelsen på eget initiativ.


Ansökan om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne skall innehålla uppgifter om vilken fastighet byggnaden är belägen på och om fastighetens ägare samt beskrivning av byggnaden. I ansökningen bör även anges vilka omständigheter som åberopas för att byggnaden bör förklaras för byggnadsminne.


Innan länsstyrelsen fattar beslut som enligt detta kapitel kan medföra rätt till ersättning eller inlösen för ägare eller någon annan, skall länsstyrelsen undersöka om medel för detta finns tillgängliga.


5 § Då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne, får länsstyrelsen i avvaktan på ärendets slutliga prövning meddela förbud mot åtgärder som kan minska eller förstöra byggnadens kulturhistoriska värde. Förbudet får gälla för en tid av högst sex månader. Om det finns synnerliga skäl får det förlängas, dock högst med sex månader för varje gång.


6 § Om en byggnad kan antas komma i fråga som byggnadsminne får länsstyrelsen förordna att anmälan till länsstyrelsen skall göras innan byggnaden rivs eller ändras på ett sätt som väsentligt minskar dess kulturhistoriska värde (anmälningsplikt).


Länsstyrelsen skall inom en månad från det anmälan kom in dit avgöra om den anmälda åtgärden skall få vidtas eller förbjudas enligt 5 §. Under denna tid får den anmälda åtgärden inte vidtas utan att länsstyrelsen har medgett det. Lag (2000:265) .


7 § Om ett statligt byggnadsminne har övergått till att bli byggnadsminne enligt detta kapitel, skall länsstyrelsen utfärda förklaring om detta.


8 § Länsstyrelsen skall genast vidta de åtgärder som behövs för att en anteckning skall bli införd i fastighetsregistrets allmänna del eller för att en tidigare gjord anteckning skall tas bort, 1. då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne eller förklaring utfärdats enligt 7 §, 2. då förordnande enligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts, 3. då beslut om byggnadsminnesförklaring vunnit laga kraft eller hävts, eller 4. då ansökan om byggnadsminnesförklaring avslagits.


Bestämmelser om vem som skall föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del finns i 19 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988). Lag (2005:1213) .


9 § Riksantikvarieämbetet, länsstyrelsen eller den som arbetar på länsstyrelsens uppdrag har rätt att få tillträde till byggnader med tillhörande markområde samt att där vidta de åtgärder och undersökningar som behövs för lagens tillämpning.


Bestämmelser om ersättning och inlösen 10 § ägare och innehavare av särskild rätt till fastighet har rätt till ersättning av staten om skyddsbestämmelser 1. utgör hinder för rivning av en byggnad och skadan därav är betydande i förhållande till värdet av berörd del av fastigheten, eller 2. på annat sätt innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten.


Ersättning enligt första stycket får, om det är lämpligt, utgå med årliga belopp med rätt för sakägaren eller staten att erhålla omprövning vid ändrade förhållanden.


Medför skyddsbestämmelser att synnerligt men uppkommer vid användningen av fastigheten, är staten skyldig att lösa fastigheten om ägaren begär det.


Bestämmelserna enligt första stycket tillämpas också då länsstyrelsen meddelat förbud enligt 5 §. Ersättning som därvid utgår ska, om det finns skäl, avräknas mot ersättning som sedermera kan komma att utgå med stöd av denna paragraf.


Vid tillämpningen av första och tredje styckena ska, utan hinder av föreskrifterna om förlust av talan eller rätt till ersättning eller inlösen i 11 och 20 §§ eller 15 kap. 5 § plan- och bygglagen (2010:900), även beaktas andra beslut om skyddsbestämmelser samt beslut som avses i 14 kap. 7, 10 och 12 §§ plan- och bygglagen, under förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det senaste beslutet om skyddsbestämmelser. Lag (2010:911) .


11 § Har fråga väckts om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne, får länsstyrelsen förelägga den som vill göra anspråk på ersättning eller inlösen att inom viss tid, minst två månader från det han fått del av föreläggandet, anmäla detta till länsstyrelsen. Ett sådant föreläggande skall åtföljas av uppgift om de skyddsbestämmelser som avses bli utfärdade. Den som inte anmäler sina anspråk inom den utsatta tiden har förlorat sin rätt till ersättning eller inlösen. Länsstyrelsen beslutar om ersättning och inlösen.


Avtal mellan staten och en sakägare eller vad de uppenbarligen har förutsatt skall gälla mellan dem i fråga om ersättning eller inlösen skall även gälla för den som senare förvärvar sakägarens rätt. Lag (2000:265) .


12 § Om en fastighet till följd av ett beslut enligt detta kapitel minskar i värde så att den inte längre kan antas utgöra full säkerhet för borgenärerna, skall den ersättning som fastighetsägaren är berättigad till enligt 10 § deponeras hos länsstyrelsen.


Bestämmelsen gäller dock endast borgenärer som hade panträtt i fastigheten när ersättningsrätten uppkom och ersättningsbelopp som skall utgå på en gång.


Om en borgenär lider skada, därför att depositionen inte skett i enlighet med första stycket, är han berättigad till ersättning från staten. Ersättningen lämnas mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller om en borgenär lider förlust genom att ersättningen blivit för lågt beräknad och den inte blivit prövad av domstol till följd av överenskommelse mellan staten och fastighetsägaren eller av annan anledning.


13 § I fråga om ersättning eller inlösen enligt 10 eller 12 § andra stycket ska expropriationslagen (1972:719) tillämpas i den mån avvikande bestämmelser inte meddelas i denna lag.


Ersättning för minskning av fastighetens marknadsvärde i fall som avses i 10 § ska bestämmas som skillnaden mellan fastighetens marknadsvärde före och efter beslutet. Därvid ska bortses från förväntningar om ändring av markanvändningen. Vid bestämmande av ersättningen ska 4 kap. 1 § andra stycket expropriationslagen tillämpas.


Ersättning för skada enligt 10 § första stycket 1 ska minskas med ett belopp som motsvarar det som enligt samma punkt ska tålas utan ersättning.


Om staten begär det och det inte är uppenbart oskäligt, ska domstolen förordna att ersättning enligt 10 § första stycket ska betalas ut först när vissa åtgärder med byggnaden har utförts.


Ogillas en talan om ersättning eller inlösen som har väckts av fastighetsägaren eller annan sakägare, kan domstolen förordna att fastighetsägaren eller sakägaren ska bära sina egna kostnader, om han eller hon har inlett rättegången utan tillräckliga skäl. Har rättegången uppenbart inletts utan skälig grund, får domstolen dessutom förordna att fastighetsägaren eller sakägaren ska ersätta staten dess rättegångskostnader. Lag (2010:826) .


ändring och hävande 14 § Om det finns särskilda skäl, får länsstyrelsen lämna tillstånd till att ett byggnadsminne ändras i strid mot skyddsbestämmelserna.


Länsstyrelsen får ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren får avse hur ändringen skall utföras samt den dokumentation som behövs. Lag (2000:265) .


15 § Om bibehållandet av ett byggnadsminne medför hinder, olägenhet eller kostnad som inte står i rimligt förhållande till dess betydelse, får länsstyrelsen jämka skyddsbestämmelserna eller häva byggnadsminnesförklaringen. Länsstyrelsen får också häva en byggnadsminnesförklaring som framstår såsom ändamålslös.


Regeringen får häva en byggnadsminnesförklaring eller jämka skyddsbestämmelser, om regeringen ger tillstånd till expropriation som rör byggnaden eller kringliggande område och byggnadsminnesförklaringen eller skyddsbestämmelserna inte kan bestå utan olägenhet för expropriationsändamålet.


Vid beslut om att häva en byggnadsminnesförklaring eller att jämka skyddsbestämmelser får länsstyrelsen eller regeringen förordna att den som begär hävandet eller jämkningen skall bekosta särskild dokumentation av byggnaden, om det är skäligt. Lag (2000:265) .


Ansvarsbestämmelser m.m. 16 § Länsstyrelsen får förelägga den som är ansvarig för förvaltningen av ett byggnadsminne att vidta rättelse eller avbryta pågående åtgärder för att säkerställa efterlevnaden av skyddsbestämmelser och beslut enligt detta kapitel. Ett sådant föreläggande får förenas med vite.


I de fall som avses i första stycket får länsstyrelsen i stället hos kronofogdemyndigheten begära särskild handräckning enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning mot den som ansvarar för förvaltningen av ett byggnadsminne. Lag (2000:265) .


17 § Om en länsstyrelse har meddelat ett föreläggande eller förbud mot någon i egenskap av ägare till en fastighet, tomträttshavare eller ägare till en byggnad på mark som tillhör någon annan, får länsstyrelsen sända beslutet till inskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsregistrets inskrivningsdel. är föreläggandet förenat med löpande vite, skall även detta antecknas. Den som senast sökt lagfart eller inskrivning av förvärv av tomträtt skall, om den sökande inte är föreläggandets eller förbudets adressat, av inskrivningsmyndigheten genast i rekommenderat brev underrättas om anteckningen.


Har anteckning gjorts, gäller föreläggandet eller förbudet mot ny ägare av egendomen. Har den nya ägaren förvärvat egendomen genom köp, byte eller gåva och utgör egendomen fastighet eller tomträtt, gäller även löpande vite mot den nya ägaren räknat från tidpunkten för äganderättsövergången. Annat vite gäller inte mot en ny ägare av egendomen, men länsstyrelsen får sätta ut nytt vite för den ägaren. Löpande vite som avser en viss period får tas ut endast av den som var ägare vid periodens början.


Har ett antecknat föreläggande eller förbud upphävts genom ett beslut som vunnit laga kraft eller har den åtgärd som avses med föreläggandet vidtagits eller har ändamålet med föreläggandet eller förbudet förlorat sin betydelse, skall länsstyrelsen så snart den fått vetskap om förhållandet anmäla detta till inskrivningsmyndigheten för borttagande av anteckningen. Lag (2000:265) .


18 § Till böter döms den som 1. i strid mot meddelade skyddsbestämmelser river eller på annat sätt förstör ett byggnadsminne eller ändrar det utan tillstånd enligt 14 § eller utan iakttagande av villkor för sådant tillstånd eller 2. bryter mot förbud som meddelats enligt 5 § eller förordnande enligt 6 § första stycket eller vidtar åtgärder i strid mot bestämmelserna i 6 § andra stycket.


Den som inte efterkommer ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud döms inte till straff för det som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Lag (2000:265).


överklagande m.m. 19 § Beslut av länsstyrelsen enligt detta kapitel överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.


Länsstyrelsens beslut att inte förklara en byggnad för byggnadsminne får överklagas endast av Riksantikvarieämbetet. Lag (2000:265) . 20 § Länsstyrelsens beslut om ersättning och inlösen får inte överklagas. Den som är missnöjd med ett sådant beslut får väcka talan mot staten vid mark- och miljödomstolen inom ett år från det han fått del av länsstyrelsens beslut. Väcks inte talan inom denna tid, är rätten till ersättning eller inlösen förlorad.


Staten får, när fråga väckts eller tagits upp om att förklara en byggnad för byggnadsminne, väcka talan vid mark- och miljödomstolen mot sakägare om fastställande av de villkor som skall gälla för ersättning. Om beslut om byggnadsminnesförklaring inte kommer till stånd inom ett år från det att målet avgjorts genom lagakraftägande dom, skall domen inte längre vara bindande för parterna.


Talan om ersättning enligt 12 § andra stycket skall väckas vid mark- och miljödomstolen. Lag (2010:933) . 21 § Beslut enligt 1, 5 och 6 §§ gäller omedelbart. Lag (2013:548).


4 kap. Kyrkliga kulturminnen 1 § Kulturhistoriska värden i kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser är skyddade enligt bestämmelserna i detta kapitel.


Kyrkobyggnader och kyrkotomter 2 § Kyrkobyggnader och kyrkotomter skall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas.


Kyrkobyggnader enligt denna lag är byggnader som före den 1 januari 2000 har invigts för Svenska kyrkans gudstjänst och den 1 januari 2000 ägdes eller förvaltades av Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar.


Kyrkotomt är ett område kring en kyrkobyggnad som hör samman med byggnadens funktion och miljö och som inte är begravningsplats. Lag (1999:304) .


2 a § När en fråga om fastställelse av gränserna för en kyrkotomt uppkommer, prövas frågan av länsstyrelsen.


När ett ärende om fastställelse av gränser tas upp av någon annan än ägaren av området, ska ägaren underrättas om ärendet och ges tillfälle att yttra sig i saken. Underrättelsen ska ske genom delgivning. Lag (2017:562) .


3 § Kyrkobyggnader som är uppförda och kyrkotomter som har tillkommit före utgången av år 1939 får inte på något väsentligt sätt ändras utan tillstånd av länsstyrelsen.


I fråga om en kyrkobyggnad krävs alltid tillstånd för rivning, flyttning eller ombyggnad av byggnaden liksom för ingrepp i eller ändring av dess exteriör och interiör med dess fasta inredning och konstnärliga utsmyckning samt för ändring av dess färgsättning.


I fråga om en kyrkotomt krävs alltid tillstånd för utvidgning av tomten samt för uppförande eller väsentlig ändring av byggnader, murar, portaler, andra fasta anordningar och vegetation på tomten eller ändring av medveten gestaltning av vegetationen.


Länsstyrelsen får ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren får avse hur ändringen ska utföras och den dokumentation som behövs. Lag (2017:562) .


4 § Om länsstyrelsen beslutar det, ska 3 § om tillståndsprövning tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad eller en kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av år 1939 och som har ett högt kulturhistoriskt värde. Lag (2013:548) .


5 § Sedvanliga underhållsarbeten eller brådskande reparationsåtgärder får utföras utan tillstånd. Sådana åtgärder skall utföras med material och metoder som är lämpliga med hänsyn till byggnadens eller anläggningens kulturhistoriska värde.


Kyrkliga inventarier 6 § Inventarier av kulturhistoriskt värde, som hör till kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad, kyrkotomt eller begravningsplats, skall förvaras och vårdas väl. Lag (1999:304) .


7 § För varje församling skall det finnas en förteckning över inventarier som avses i 6 §. I förteckningen skall anges om ett föremål ägs eller förvaltas av någon annan än församlingen och om det förvaras på någon annan plats än i kyrkan.


I varje församling skall det utses två personer som har ansvar för att föra förteckningen. De skall också se till att föremålen förvaras och vårdas väl. Församlingen skall anmäla till länsstyrelsen vilka som har utsetts. Lag (1999:304) .


8 § Stiftet skall minst vart sjätte år kontrollera att alla föremål i förteckningen finns kvar. Sådan kontroll skall också göras vid byte av någon av de personer som har utsetts enligt 7 § andra stycket. Efter varje kontroll skall en kopia av förteckningen sändas till länsstyrelsen. Lag (1999:304).


9 § I fråga om ett föremål i förteckningen, som inte ägs av någon enskild person eller släkt, krävs tillstånd från länsstyrelsen 1. för att avyttra det, 2. för att avföra det från förteckningen, 3. för att reparera eller ändra det, eller 4. för att flytta det från den plats där det sedan gammalt hör hemma.


Länsstyrelsen får, i fråga om första stycket 3 och 4, ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder åtgärden. Villkoren får avse hur åtgärden skall utföras samt den dokumentation som behövs.


Tillstånd krävs inte för mera obetydliga reparationer. Sådana reparationer får inte utföras så, att föremålets kulturhistoriska värde minskas. Lag (1999:304) .


10 § Länsstyrelsen och Riksantikvarieämbetet får besikta kyrkliga inventarier.


Länsstyrelsen får också besluta att ett föremål skall tas upp i förteckningen.


Om det finns allvarlig fara för att ett föremål skadas, får länsstyrelsen tills vidare ta hand om det eller vidta någon annan nödvändig åtgärd för att skydda eller vårda det. Innan en sådan åtgärd vidtas, skall samråd ske med stiftet och, om föremålet ägs av någon enskild, med denne. Lag (1999:304) .


Begravningsplatser 11 § I vården av en begravningsplats ska dess betydelse som en del av kulturmiljön beaktas. Begravningsplatsen ska vårdas och underhållas så att dess kulturhistoriska värde inte minskas eller förvanskas. Lag (2017:562) .


12 § Begravningsplatser enligt detta kapitel är sådana områden eller utrymmen som avses i 1 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144).


Bestämmelserna om begravningsplatser omfattar också sådana byggnader på begravningsplatsen som inte är kyrkobyggnader, fasta anordningar som murar och portaler samt vegetation. Lag (2017:562) .


13 § I fråga om en begravningsplats som anlagts före utgången av år 1939 krävs tillstånd av länsstyrelsen 1. för att utvidga eller på något annat sätt väsentligt ändra begravningsplatsen, 2. för att där uppföra någon ny byggnad eller fast anordning eller riva eller väsentligt ändra befintlig byggnad, fast anordning eller vegetation, eller 3. för att ändra medveten gestaltning av vegetationen.


Länsstyrelsen får ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren får avse hur ändringen ska utföras och den dokumentation som behövs. Lag (2017:562) .


14 § Om länsstyrelsen beslutar det, ska 13 § tillämpas också i fråga om en begravningsplats som tillkommit efter utgången av år 1939, om begravningsplatsen ligger invid en kyrkobyggnad som uppförts dessförinnan eller har ett högt kulturhistoriskt värde. Lag (2013:548) .


15 § Om det på en begravningsplats eller i en byggnad på en begravningsplats som ägs och förvaltas av en borgerlig kommun finns föremål av kulturhistoriskt värde, tillämpas bestämmelserna i 6, 7, 9 och 10 §§ också på sådana föremål. Kommunen skall därvid ansvara för förteckningen samt förvaringen och vården av föremålen. I stället för vad som sägs i 7 § skall i förteckningen anges om ett föremål ägs eller förvaltas av någon annan än kommunen.


Beredskapsförberedelser 15 a § Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall vidta de beredskapsförberedelser som under höjd beredskap behövs för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. Lag (1999:942) .


Ersättning till Svenska kyrkan 16 § Svenska kyrkan har rätt till viss ersättning av staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena.


Svenska kyrkan beslutar om fördelning av ersättningen mellan stiften. Stiftet beslutar om fördelning inom sitt område.


Riksantikvarieämbetet skall ges tillfälle att yttra sig över fördelningen i landet. Länsstyrelsen skall ges tillfälle att yttra sig över fördelningen i länet. Lag (1999:304) .


Ingripande för att åstadkomma rättelse 17 § Länsstyrelsen får förelägga den som är ansvarig för förvaltningen av ett kyrkligt kulturminne att vidta rättelse eller avbryta pågående åtgärder för att säkerställa efterlevnaden av föreskrifter och beslut enligt detta kapitel. Ett sådant föreläggande får förenas med vite.


I de fall som avses i första stycket får länsstyrelsen i stället hos kronofogdemyndigheten begära särskild handräckning enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning mot den som ansvarar för förvaltningen av ett kyrkligt kulturminne. Lag (1999:304) .


överklagande 18 § Beslut enligt detta kapitel får överklagas till allmän förvaltningsdomstol.


Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Lag (2017:562) .


5 kap. Skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål 1 § Kulturföremål som kan antas ha funnits i Sverige i minst 75 år och som kan vara av stor betydelse för kulturarvet, får inte föras ut ur landet utan särskilt tillstånd. Lag (2017:562) .


3 § Regeringen får meddela föreskrifter om vilka kulturföremål som inte får föras ut ur landet utan särskilt tillstånd. Lag (2000:265) .


Prövningen av ansökningar om tillstånd till utförsel 7 § Frågor om tillstånd till utförsel ska prövas av Kungl. biblioteket, Riksantikvarieämbetet, Riksarkivet, Nationalmuseum eller Stiftelsen Nordiska museet (tillståndsmyndigheter) enligt den fördelning som regeringen bestämmer.


Ansökningarna ska ges in till Riksantikvarieämbetet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om ansökningsförfarandet. Lag (2017:1263) .


8 § Förvaltningslagen (2017:900) tillämpas vid handläggning av tillståndsärenden hos Stiftelsen Nordiska museet. Beslut i ett sådant ärende fattas av stiftelsens styresman eller någon annan tjänsteman som styresmannen utser. Lag (2018:794) .


9 § Den som söker tillstånd skall på begäran av tillståndsmyndigheten ställa föremålet till myndighetens förfogande för granskning. Lag (2000:265) .


10 § Tillstånd till utförsel ska ges, om föremålet inte är av stor betydelse för kulturarvet. Lag (2017:562) .


10 a § Vid bedömningen av om ett föremål är av stor betydelse för kulturarvet ska det beaktas om föremålet 1. är unikt eller sällsynt eller är särskilt kännetecknande för sin tid och sitt kulturhistoriska sammanhang, 2. är knutet till en betydelsefull person eller händelse i svensk historia, 3. har ett betydelsefullt samband med en kulturmiljö eller är en del av en kulturhistorisk samling av stor betydelse, 4. annars har särskild betydelse för forskning, eller 5. av annan synnerlig anledning bör bevaras i landet. Lag (2017:562) .


11 § även om ett föremål är av stor betydelse för kulturarvet ska tillstånd till utförsel ges om 1. ägaren flyttar från Sverige för att bosätta sig i ett annat land, 2. föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvats av en enskild person som är bosatt i ett annat land, 3. föremålet förs ut ur landet av en offentlig institution här i landet eller en institution som får bidrag av stat, kommun eller region och det ska föras tillbaka till Sverige, 4. föremålet förs ut av en enskild person för att användas i samband med offentlig kulturverksamhet och det ska föras tillbaka till Sverige, eller 5. föremålet tillfälligt är i landet.


även om ett föremål är av stor betydelse för kulturarvet får tillstånd till utförsel ges om föremålet har förvärvats av en institution i utlandet. Lag (2019:864) .


12 § Rör en ansökan mer än en av tillståndsmyndigheterna beslutar Riksantikvarieämbetet vilken tillståndsmyndighet som skall handlägga ansökningen. Den tillståndsmyndigheten får fatta beslut i ärendet först efter samråd med den eller de övriga tillståndsmyndigheter som är berörda. I sådana ärenden skall ansökningen avslås, om någon av de berörda tillståndsmyndigheterna anser att tillstånd inte skall beviljas. Lag (2000:265) .


13 § Ett tillstånd till utförsel gäller i ett år från dagen för beslutet. Lag (2000:265) .


överklagande 15 § Om en tillståndsmyndighet har avslagit en ansökan om tillstånd till utförsel, får beslutet överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.


Andra beslut som en tillståndsmyndighet har meddelat enligt detta kapitel, får inte överklagas. Lag (1995:72) .


Medgivande av regeringen 16 § även om ett kulturföremål är av stor betydelse för kulturarvet, får regeringen, om det finns synnerliga skäl, medge att föremålet förs ut ur landet. Lag (2017:562) .


Ansvar 17 § Bestämmelser om ansvar för olovlig utförsel av kulturföremål och för försök därtill finns i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Lag (2000:1244) .


6 kap. återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en stat som ingår i EES


1 § Ett kulturföremål som efter den 31 december 1994 olagligt förts bort från en stat som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och som finns i Sverige skall på begäran återlämnas till den staten. Lag (1994:1523) .


Definitioner 2 § Med ett kulturföremål avses i detta kapitel ett föremål som i den stat det förts bort från betraktas som en nationell skatt av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde enligt lagar eller administrativa förfaranden som är förenliga med artikel 36 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Lsg (2015:852).


3 § Med att ett kulturföremål olagligt förts bort avses i detta kapitel att 1. föremålet förts från en stats territorium i strid med den statens regler som har till syfte att skydda nationella skatter, eller 2. föremålet efter en tidsbegränsad laglig bortförsel inte har återlämnats eller något annat villkor för bortförseln har överträtts. Lag (2011:782) .


Väckande av talan 4 § Den stat från vars territorium kulturföremålet olagligt förts bort får vid allmän domstol väcka talan om återlämnande. Talan ska riktas mot den som innehar föremålet.


Till en ansökan om stämning i mål som avses i första stycket ska det fogas dels en handling som beskriver föremålet och som anger att det är ett kulturföremål, dels en förklaring av den behöriga myndigheten i den återkrävande staten om att föremålet olagligt har förts bort.


är någon annan än den som innehar föremålet ägare till det, ska domstolen, om ägaren är känd, underrätta honom eller henne om att talan väckts. Den som har en särskild rätt till föremålet ska också underrättas, om han eller hon är känd. Lag (2011:782) .


5 § Domstolen får på ansökan av den stat från vars territorium ett kulturföremål olagligt förts bort besluta om säkerhetsåtgärd beträffande föremålet. I sådana fall ska 15 kap. 2, 5, 7, 8 och 10 §§ rättegångsbalken tillämpas. Med bättre rätt till viss egendom ska i det sammanhanget avses rätt att få egendom återlämnad. Lag (2011:782) .


6 § Talan om återlämnande ska väckas inom tre år från det att den återkrävande staten har fått kännedom om var föremålet finns och om vem som innehar det. Talan får dock inte väckas senare än trettio år efter det att föremålet olagligt fördes bort. I fråga om föremål som är en integrerad del av en offentlig samling och är upptaget i inventarieförteckningen hos ett museum, ett arkiv eller en bibliotekssamling eller som är en integrerad del av inventarierna hos en kyrklig eller annan religiös institution och har ett särskilt skydd enligt det återkrävande landets lag, får dock talan väckas inom sjuttiofem år efter bortförseln.


Med en offentlig samling avses en samling som ägs av - en stat som avses i 1 §, - en lokal eller regional myndighet i en sådan stat, eller - en offentlig institution i en sådan stat vilken ägs eller till stor del finansieras av staten eller av en lokal eller regional myndighet.


Om bortförseln inte längre är olaglig när talan väcks, ska talan ogillas. Lsg (2015:852).


Ersättning 7 § Om ett kulturföremål ska återlämnas, är den som innehar föremålet för egen räkning berättigad till skälig ersättning av den återkrävande staten. Detta förutsätter att innehavaren visar att han eller hon visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet vid anskaffandet av föremålet.


Vid bedömningen av om innehavaren visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet ska det tas hänsyn till alla omständigheter i samband med anskaffandet, däribland dokumentation om föremålets proveniens, de tillstånd för utförsel som krävs enligt den återkrävande medlemsstatens lagstiftning, parternas karaktär, det pris som betalats, om innehavaren kontrollerat tillgängliga register över stulna föremål och all relevant information som innehavaren rimligen kunnat erhålla, eller om innehavaren vidtagit andra sådana åtgärder som en omdömesgill person skulle ha vidtagit under samma omständigheter.


Den som förvärvat föremålet genom arv, testamente, gåva eller bodelning är berättigad till ersättning endast om den som föremålet förvärvats från skulle ha varit det. Lsg (2015:852).


Undersökning 8 § Tingsrätten får på ansökan av den myndighet som regeringen bestämmer (den centrala myndigheten) besluta att myndigheten får genomföra en undersökning hos någon för att söka efter ett visst kulturföremål som olagligt förts bort från en stat som anges i 1 §. Tillstånd får lämnas endast om 1. det finns särskild anledning att anta att det sökta föremålet kan påträffas vid undersökningen, 2. den hos vilken undersökningen skall vidtas skäligen kan befaras undandra sig att lämna uppgift om han innehar föremålet, och 3. vikten av att åtgärden vidtas uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som berörs.


Ansökan skall göras skriftligen. Om det skäligen kan befaras att föremålet kan komma att gömmas undan eller någon annan åtgärd vidtas för att hindra eller försvåra ett återlämnande, får beslut enligt första stycket meddelas utan att motparten bereds tillfälle att yttra sig över ansökan. Motparten behöver i så fall inte heller underrättas om rättens beslut innan undersökningen påbörjas. Beslutet gäller omedelbart, om inte annat bestäms. Lag (1994:1523) .


9 § Av ett beslut om undersökning skall framgå i vilken utsträckning den centrala myndigheten har rätt att få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen.


Vid undersökning skall tillämpas bestämmelserna i 28 kap. 6 §, 7 § andra stycket och 9 § första stycket rättegångsbalken.


Myndigheten får begära handräckning av Kronofogdemyndigheten för att genomföra undersökningen. Därvid tillämpas bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet eller avhysning. Lag (2006:707) .


10 § Om det sökta föremålet påträffas vid undersökningen får den centrala myndigheten ta hand om föremålet, om det skäligen kan befaras att innehavaren genom att gömma undan föremålet eller genom att företa någon annan åtgärd hindrar eller försvårar ett återlämnande. Lag (1994:1523) .


11 § Den som berörs av ett omhändertagande enligt 10 § kan skriftligen begära prövning av det vid den tingsrätt som prövade ansökan om tillstånd till undersökningen. När begäran kommit in skall rätten snarast möjligt och, om det inte finns synnerliga skäl, senast fjärde dagen därefter hålla förhandling.


Till förhandlingen skall kallas både den som berörs och den centrala myndigheten.


Vid förhandlingen skall myndigheten redovisa skälen för omhändertagandet. Den som berörs skall få tillfälle att yttra sig. Förhandlingen skall, om möjligt, pågå utan avbrott. Uppskov får äga rum endast om det finns synnerliga skäl till det. Sedan förhandlingen avslutats, skall rätten omedelbart meddela beslut. Lag (1994:1523) .


12 § Domstolen skall bestämma hur länge omhändertagandet skall bestå. Tiden får inte sättas längre än som är oundgängligen nödvändigt. Ett omhändertagande får dock bestå högst tre månader. Lag (1994:1523) .


13 § Om domstol enligt 5 § fattat beslut om säkerhetsåtgärd beträffande ett föremål upphör beslut om omhändertagande av samma föremål att gälla. Lag (1994:1523) .


Rättegångsbestämmelser 14 § Vid rättegången i mål enligt detta kapitel tillämpas vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning är tillåten.


I rättegång om återlämnande får ersättning enligt 7 § yrkas utan stämning.


över återlämnande och ersättning får i samma rättegång dömas endast i ett sammanhang. Lag (2011:782) .


14 a § Vid handläggningen av frågor som avses i 8 och 11 §§ gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden.


Om inte annat sägs i detta kapitel, avgörs frågan om behörig domstol enligt 10 kap. rättegångsbalken. Lag (2011:782) .


Kostnader 15 § I mål enligt detta kapitel gäller i fråga om rättegångskostnaderna 18 kap. rättegångsbalken med följande avvikelser. Om den återkrävande statens motpart inte insett eller bort inse att föremålet olagligt förts bort, ska den återkrävande staten svara för kostnaderna vid tingsrätten. Detsamma gäller under sådana omständigheter kostnaderna i högre rätt, om de har orsakats av att staten överklagat. För kostnad som avses i 18 kap. 6 § rättegångsbalken svarar dock alltid den part som orsakat kostnaden. Lag (2011:782) .


16 § Den återkrävande staten svarar för kostnaderna för verkställigheten av en dom om återlämnande av ett kulturföremål. Lag (1994:1523) .


Lagval 17 § Om ett olagligt bortfört kulturföremål återlämnats, skall äganderätten till föremålet bestämmas enligt den återkrävande statens lag. Lag (1994:1523) .


7 kap. återlämnande av kulturföremål som olagligt förts ut från en stat som har tillträtt Unidroit-konventionen


1 § Ett kulturföremål som finns i Sverige och som, efter det att Unidroit- konventionen av den 24 juni 1995 om kulturföremål som stulits eller förts ut olagligt trätt i kraft för Sveriges del, har förts ut olagligt från en stat som tillträtt konventionen ska återlämnas till den staten, om den begär det. Om den olagliga utförseln skett från en konventionsstat som är en EES-stat, ska föremålet dock återlämnas endast om det inte omfattas av definitionen i 6 kap. 2 § första stycket.


Trots första stycket ska föremålet inte återlämnas, om det har förts ut ur staten under upphovsmannens livstid eller inom femtio år från dennes död. Kulturföremål som har tillverkats av en eller flera medlemmar av en stam eller ursprungsbefolkning för stammens eller befolkningens traditionella eller rituella bruk ska dock alltid återlämnas till stammen eller befolkningen. Lag (2011:782) .


Definitioner 2 § Med ett kulturföremål avses i detta kapitel ett föremål som är av betydelse för arkeologin, förhistorien, historien, litteraturen, konsten eller vetenskapen och som tillhör någon av de kategorier som anges i bilaga 2 till denna lag. Lag (2011:782) .


3 § Med att ett kulturföremål olagligt förts ut avses i detta kapitel att 1. föremålet förts ut från en stats territorium i strid med den statens regler om utförsel av kulturföremål som har till syfte att skydda statens kulturarv, eller 2. föremålet efter en tidsbegränsad laglig utförsel inte har återlämnats eller något annat villkor för utförseln har överträtts. Lag (2011:782) .


Väckande av talan 4 § Den stat från vars territorium kulturföremålet olagligt förts ut får vid allmän domstol väcka talan om återlämnande. Talan ska riktas mot den som innehar föremålet.


Till en ansökan om stämning i mål som avses i första stycket ska det fogas dels en handling som beskriver föremålet och som anger att det är ett kulturföremål, dels en förklaring av den behöriga myndigheten i den återkrävande staten om att föremålet olagligt har förts ut.


är någon annan än den som innehar föremålet ägare till det, ska domstolen, om ägaren är känd, underrätta honom eller henne om att talan väckts. Den som har en särskild rätt till föremålet ska också underrättas, om han eller hon är känd. Lag (2011:782) .


5 § Domstolen får på ansökan av den stat från vars territorium ett kulturföremål olagligt förts ut besluta om säkerhetsåtgärd beträffande föremålet.


I sådana fall ska 15 kap. 2, 5, 7, 8 och 10 §§ rättegångsbalken tillämpas. Med bättre rätt till viss egendom ska i det sammanhanget avses rätt att få egendom återlämnad. Lag (2011:782) .


6 § Talan om återlämnande ska väckas inom tre år från det att den återkrävande staten har fått kännedom om var föremålet finns och om vem som innehar det. Talan får dock inte väckas senare än femtio år efter det att föremålet olagligt fördes ut.


Om utförseln inte längre är olaglig när talan väcks, ska talan ogillas. Lag (2011:782) .


Ersättning 7 § Om ett kulturföremål ska återlämnas, är den som innehar föremålet berättigad till skälig ersättning av den återkrävande staten. Detta förutsätter att innehavaren visat tillräcklig omsorg och uppmärksamhet vid anskaffandet av föremålet och i fråga om hur föremålet förts ut från den återkrävande staten. Den som förvärvat föremålet genom arv, testamente, gåva eller bodelning är berättigad till ersättning endast om den som föremålet förvärvats från skulle ha varit det. Lag (2011:782) .


Rättegångsbestämmelser 8 § Vid rättegången i mål enligt detta kapitel tillämpas vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning är tillåten.


I rättegång om återlämnande får ersättning enligt 7 § yrkas utan stämning.


över återlämnande och ersättning får i samma rättegång dömas endast i ett sammanhang. Lag (2011:782) . Kostnader


9 § I mål enligt detta kapitel gäller i fråga om rättegångskostnaderna 18 kap. rättegångsbalken med följande avvikelser. Om den återkrävande statens motpart inte insett eller bort inse att föremålet olagligt förts ut, ska den återkrävande staten svara för kostnaderna vid tingsrätten. Detsamma gäller under sådana omständigheter kostnaderna i högre rätt, om de har orsakats av att staten överklagat. För kostnad som avses i 18 kap. 6 § rättegångsbalken svarar dock alltid den part som orsakat kostnaden. Lag (2011:782) .


10 § Den återkrävande staten svarar för kostnaderna för verkställigheten av en dom om återlämnande av ett kulturföremål. Lag (2011:782) .


Lagval 11 § Om ett kulturföremål som olagligt förts ut från en stat återlämnats, ska äganderätten till föremålet bestämmas enligt den återkrävande statens lag. Lag (2011:782) .


8 kap. återlämnande av kulturföremål som stulits utomlands i en stat som har tillträtt Unidroit-konventionen


1 § För föremål som utgör kulturföremål enligt definitionen i 7 kap. 2 § och som har stulits utomlands i en stat som tillträtt Unidroit-konventionen av den 24 juni 1995 om kulturföremål som stulits eller förts ut olagligt gäller lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre med den avvikelse som anges i 2 §. Lag (2011:782) .


2 § I stället för de tidsfrister som anges i 3 och 5 §§ lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre ska tidsfrister om tre år gälla. Lag (2011:782) .


Bilaga 2 De kategorier som avses i 7 kap. 2 § är följande. 1. Sällsynta zoologiska, botaniska, mineralogiska och anatomiska exemplar eller samlingar samt föremål av paleontologiskt intresse. 2. Föremål med historisk anknytning, innefattande vetenskapens och teknologins historia samt krigs- och samhällshistoria, föremål med anknytning till nationella ledares, filosofers, vetenskapsmäns och konstnärers liv samt till händelser av nationell betydelse. 3. Fynd från tillåtna eller otillåtna arkeologiska utgrävningar eller från arkeologiska upptäckter. 4. Delar av konstnärliga eller historiska monument eller fornlämningar som tagits sönder. 5. Antikviteter som är äldre än 100 år, såsom inskriptioner, mynt och graverade sigill.


6. Föremål av etnologiskt intresse. 7. Föremål av konstnärligt intresse, såsom - tavlor, målningar och teckningar som gjorts helt för hand, oavsett underlag och material, med undantag för industridesign och industritillverkade föremål som dekorerats för hand, - originalverk i form av statyer och skulpturer, oavsett material, - gravyrer, tryck och litografier i original, och - konstnärliga assemblage och montage i original, oavsett material. 8. Enstaka exemplar eller samlingar av sällsynta handskrifter och inkunabler, äldre böcker, dokument och publikationer av särskilt intresse, såsom historiskt, konstnärligt, vetenskapligt eller litterärt intresse. 9. Frimärken eller stämpelmärken och liknande märken, i enstaka exemplar eller i samlingar. 10. Arkiv, inklusive samlingar av ljudupptagningar, fotografier och filmupptagningar. 11. Möbler som är äldre än 100 år och äldre musikinstrument. Lag (2011:782) .


9 kap. Militär användning av kulturegendom 1 § För militär användning av kulturegendom med förstärkt skydd döms, om gärningen ingår som ett led i eller på annat sätt står i samband med en väpnad konflikt eller ockupation, den som till stöd för militära åtgärder använder kulturegendom som har ett förstärkt skydd enligt det andra protokollet till Haagkonventionen den 14 maj 1954 om skydd av kulturegendom i händelse av väpnad konflikt eller områden i sådan egendoms omedelbara närhet. Straffet är fängelse i högst fyra år. Lag (2017:629) .


övergångsbestämmelser 1998:950 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1989. 2. Genom lagen upphävs a) lagen (1942:350) om fornminnen, b) lagen (1960:690) om byggnadsminnen,


c) lagen (1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål. 3. Beslut meddelade enligt äldre lag skall vid tillämpning av den nya lagen anses ha meddelats med stöd av denna. 4 kap. 16 § andra meningen tillämpas endast i ärenden som väckts efter ikraftträdandet.


äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om överklagande av beslut som har meddelats före den 1 januari 1989. ärenden som vid utgången av år 1988 kommit in till regeringen men som ännu inte avgjorts handläggs enligt äldre föreskrifter.


4. Har beslut om skyddsföreskrifter eller beslut om förbud enligt 7 § lagen (1960:690) om byggnadsminnen meddelats av länsstyrelsen före den 1 juli 1987, skall dessförinnan gällande bestämmelser om ersättning tillämpas. 5. Vid tillämpning av 3 kap. 10 § femte stycket får beaktas även beslut som meddelats före ikraftträdandet.


I mål enligt 5 § lagen (1960:690) om byggnadsminnen i vilka talan har väckts före den 1 juli 1987 skall 12 § andra stycket nämnda lag i dess lydelse före den 1 juli 1987 tillämpas. 6. Punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål skall fortsätta att gälla. 1991:872


Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om mål om handräckning där talan väckts före ikraftträdandet. 1995:72


Denna lag träder i kraft den 1 april 1995. Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser. 1995:560


Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995. äldre bestämmelser gäller för ansökningar om tillstånd som kommit in till Riksantikvarieämbetet före den 1 juli 1995.


1999:304 1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 4 kap. 16 § den 1 januari 2002, och i övrigt den 1 januari 2000. 2. äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdandet.


2000:265 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000. 2. Beslut om tillstånd till utförsel av kulturföremål som har meddelats innan denna lag trätt i kraft gäller inte efter utgången av år 2000.


2010:826 1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2010. 2. äldre föreskrifter gäller fortfarande för ersättning med anledning av skyddsbestämmelser eller, i fall som avses i 3 kap. 10 § fjärde stycket, förbud som länsstyrelsen har meddelat före ikraftträdandet. 3. I de fall som avses i 2 ska hänvisningen till expropriationslagen (1972:719) avse den lagen i dess lydelse vid utgången av juli 2010.


2011:782 1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2. Bestämmelsen i 8 kap. 2 § tillämpas inte i fråga om sådana förvärv som har gjorts före ikraftträdandet.


Samordning Kraven i BBV21:1 är harmoniserade med bransch- reglerna från Golvbranschens Våtrumskontroll, Säker Vatteninstallation och Måleribranschens Våtrumskontroll.


övergångsregler Projekterings- och installationsarbeten som startats från och med 1 januari 2021 ska utföras enligt BBV21:1. Arbeten som startar från och med 1 januari 2021 får utföras enligt BBV15:1 förutsatt att bygglov beviljats innan den 1 januari 2021, även då projektering och installationsarbete startas från och med 1 januari 2021 eller då projekterings- eller bygghandlingar enligt BBV15:1 är påbörjade innan 1 januari 2021.


Reglerna gäller för funktion och applicering av tätskiktssystem på olika underlag då kakel, klinker eller mosaik ska utgöra ytskikt på golv och väggar i platsbyggda våtrum i bostäder eller utrymmen med motsva- rande vatten belastning.


Som våtrum betraktas utrymmen där golv och väggytor helt eller delvis kan utsättas för återkommande vattenbegjutning, såsom rum med dusch eller badkar installerat.


Reglerna kan tillämpas, helt eller delvis, när natursten, glas och liknande produkter används som ytskikt.


Reglerna gäller för keramiska plattor monterade med tunnskikts- teknik. Tunnskiktsteknik innebär att ovanpå tätskiktet sätts plattan i fästmassa som är uppkammad med tandspackel. Reglerna gäller inte för andra typer av utföranden, som till exempel tjockbruksläggning eller när ytskiktet ska utgöras av andra material såsom till exempel färgade cementprodukter.


Både nyproduktion och renovering omfattas av reglerna.


Regler för vatten- och avloppsinstallationer ingår inte i BBV, för dessa hänvisas till Branschregler Säker Vatteninstallation. Se www.sakervatten.se.


Regler för elinstallationer ingår inte i BBV, för dessa hänvisas till gällande svenska standarder. Se www.elsakerhetsverket.se.


Regler för måleriarbeten ingår inte i BBV, för dessa hänvisas till måleribranschens, MVK:s branschregler för våtrum.


1.1 Reglernas tillämpning i övriga  utrymmen Reglerna tillämpas i tillämpliga delar för keramiska golv i utrym- men där det föreligger risk för utläckande vatten eller vattenspill (BBR 6:5331). Utrymmen i bostäder där följande regelverk kan tillämpas är exempelvis tvättstuga, WC-rum och utrymmen med vattenvärmare, värmepump, värmepanna eller liknande. Reglerna kan även tillämpas för andra utrymmen om det föreligger risk för att golvet ska utsättas för utläckande vatten eller vattenspill. Kök i bostäder omfattas inte av krav på tätskikt på golvet.


Reglerna gäller i sin helhet för övriga utrymmen förutom i följande kapitel:


Kvalitetsdokument enl §2.5 i övriga utrymmen Bilaga A till BBV, Kvalitetsdokumentet, behöver inte utfärdas för entre- prenader i övriga utrymmen i bostäder. Kvalitetsdokument kan dock utfärdas för utrymmena beskrivna ovan om det avtalas med beställare. I dessa fall ska det tydligt framgå att Kvalitetsdokumentet endast gäller golv.


Krav på vattentäthet enl §3 i övriga utrymmen I övriga utrymmen, med krav på vattentätt golv, ska hela golvet förses med tätskikt. Tätskiktet ska även dras upp på vägg minst 50 mm.


Våtzoner enl §3.2 i övriga utrymmen De övriga utrymmena är inte uppdelade i våtzoner. Golvet i övriga utrymmen ska förses med godkänt tätskiktssystem av valfri typ, VTg eller VTgF, oavsett underlag. är golvet sammanhängande med golv i våtrum utan avbrott i tätskiktet ska dock VTgF-system användas vid träbjälklag.


Golvlutning enl §4.2 i övriga utrymmen Om golvbrunn är installerad i dessa utrymmen kan golvlutningen begränsas till ett lokalt område vid brunnen under förutsättning att de vattenanslutna apparaterna som kan läcka är installerade vid brun- nen. Om apparaterna inte är installerade vid brunnen ska golvet luta hela sträckan från apparat till golvbrunn. Golvlutningen ska vara minst 1:200 (5 mm/m).


övrig yta kan vara utförd utan lutning. Bakfall får dock inte före- komma i någon del av utrymmet.


Golvkonstruktioner av skivor enl §4.7.2 i övriga utrymmen På golv med lutning i övriga utrymmen ska inte tätskikt appliceras direkt på underlag av skivor. Däremot kan lämpligt skivmaterial före- komma som underlag för tätskikt på golv i övriga utrymmen utan lut- ning (utan golvbrunn), till exempel WC-rum.


Rör (Genomföringar i golv) enl §5.1.3 i övriga utrymmen I tvättstuga med vattenvärmare, värmepump, vattenmätare eller lik- nande apparater ska rörgenomföringar i golv för tappvattenservis eller anslutningar till apparater och fördelarrör utföras med rörgenomför- ingshylsa.


I WC-rum får även tappvattenrör finnas i golv, förutsatt att röret har en slät yta och korrekt avstånd mellan rör så att manschetten kan monteras på korrekt sätt.


Tätskikt vid WC-stol med inbyggd spolcistern enl §6.6 i övriga utrymmen även i WC-utrymme där tätskiktskrav på vägg annars inte föreligger ska vägg och golv bakom, på sidorna och under inbyggd cistern förses med tätskikt av valfri systemtyp. Här kan man eventuellt använda andra typer av tätskikt än sådana som är avsedda för keramik, eller använda specifik anordning för läckageavledning enligt leverantörens beskrivning.


1.2 Fackmässighet enligt BBV Av byggbranschens allmänna bestämmelser (AB/ABT) och av Kon- sumenttjänstlag 1985:716 framgår att näringsidkare ska utföra arbe- tet fackmässigt. Fackmässighet innebär bland annat att entreprenören ansvarar för att tjänsten utförs på ett sätt som man kan kräva av en nor- malt kunnig och skicklig fackman samt att alla installationer görs enligt leverantörens monteringsanvisning.


För keramiska golv- och väggkonstruktioner i våtrum är BBV sedan lång tid ansedda som riktlinjer för fackmässighet inom området.


För att uppnå fackmässighet enligt BBV, krävs ■ att arbetet utförs enligt BBV ■ att ett godkänt tätskiktssystem enligt BBV används på minst en yta i utrymmet och arbetet har utförts enligt godkänd monteringsanvisning ■ att arbetena utförs av ett företag som är behörigt enligt §2 BBV ■ att tätskiktsarbetet utförs av plattsättare som har behörighet enligt §2.2 BBV, är anställd i ett behörigt företag och kan uppvisa giltig fotolegitimation utfärdad av Byggkeramikrådet ■ att Kvalitetsdokument, BBV:s Bilaga A, fylls i och överlämnas till beställare och brukare/boende, tillsammans med monterings- anvisningen för det godkända tätskiktssystemet enligt §2.5 BBV.


1.3 Reglerna är generella Reglerna är baserade på de kunskaper och erfarenheter som var kända inom den svenska byggkeramikbranschen 2020. Branschreglerna avser detaljutförande med hänsyn till myndighetskrav i Boverkets byggregler, BFS 2011:6 med ändringar till och med BFS 2020:4, BBR. Reglerna är generella och utgår från arbeten med godkända tätskiktssystem på hela golv- och väggytor som ska förses med keramiska plattor.


Det förekommer entreprenader där keramiska ytor ska blandas med andra ytmaterial inom våtrum. Tätskikten för de olika ytmaterialen ska i dessa fall överlappas vattentätt. Reglerna tillämpas i dessa fall endast för de ytor som klätts med keramik. Avgränsning ska tydligt framgå i Kvalitets dokumentet.


I vissa fall kan situationer uppstå då generella regler inte alltid kan till- lämpas i sin helhet utan speciella lösningar måste skapas med hänsyn till omständigheterna på platsen. Sådana lösningar ska endast göras efter överenskommelse mellan entreprenör och beställare samt efter samråd med berörda materialtillverkare. Avvikelser ska alltid utföras fackmässigt och garanti på arbetet ska utgå som vanligt. Anser hant verkaren att arbe- tet inte kan utföras fackmässigt ska han eller hon avråda från lösningen.


En beskrivning av lösningen och överenskommelse med beställare/ materialtillverkare ska dokumenteras i en avvikelserapport och i Kvali- tetsdokumentet, Bilaga A till BBV.


1.4 Delreparationer Reglerna kan normalt inte tillämpas vid arbeten på delar av ytor vid reparationer, åtgärdande av felutföranden, skador och liknande.


Däremot kan sådana åtgärder göras fackmässigt med utgångspunkt från BBV. Entreprenören tar ansvar för arbetet och kan lämna garanti enligt överenskommelse mellan parterna. Entreprenören ska ha kontakt med tätskiktstillverkaren och få godkännande för reparation i det spe- cifika fallet. Tätskiktstillverkaren ska förse utföraren med en anvisning som avser reparationen. Utföraren ska dokumentera arbetet kontinuer- ligt och överlämna bilder, beskrivning av arbetet och anvisning från tät- skiktstillverkaren till beställaren. Kvalitetsdokument Bilaga A kan inte utfärdas enkom för delreparationsarbeten som utförs efter entreprena- dens slut.


1.5 Gör-det-självarbeten För privatpersoner som avser att göra arbeten med kakel och klinker i egen fastighet gäller normalt att försäkringsbolagen accepterar sådana arbeten, under förutsättning att det utförs med utgångspunkt från gällande branschregler och enligt tätskiktstillverkarens godkända mon- teringsanvisning. Byggkeramikrådet avråder dock från gör-det-själv- arbeten i våtrum, om man inte har mycket god kunskap och vana inom området. Kvalitetsdokument kan inte utfärdas för dessa arbeten.


2.1 Behöriga företag Behörighet kan tilldelas företag, efter ansökan till Byggkeramikrådet.


Företagen ska ha plattsättningsentreprenader som etablerad och fort- löpande verksamhet samt ha egna anställda plattsättare varav minst en behörig med yrkesbevis eller motsvarande plattsättningserfarenhet (tre år med 100 % plattsättningsarbete). Saknas svenskt yrkesbevis som plattsättare ska plattsättningserfarenheten verifieras med godkänt resul- tat hos minst en behörig plattsättare.


Förteckning av behöriga företag finns i bilaga D till Branschreglerna, BBV, på www.bkr.se/medlemsforetag.


Behöriga företag ska om inget annat avtalats vid våtrumsentreprenader utföra arbetet enligt BBV.


Behöriga företag ska utfärda Kvalitetsdokument enligt §2.5 vid våtrumsentreprenader.


Behöriga företag ska ha ordnad ekonomi, F-skattsedel, ansvars- försäkring samt vara momsregistrerade.


Behöriga företag ska följa PlattsättningsEntreprenörers Riksförenings etiska regler.


\"Endast företag som tilldelats våtrumsbehörighet äger rätt att använda Byggkeramikrådets logotyp \"Behörig våtrum\".\"


2.2 Det behöriga företagets personal Behöriga företag ska alltid ha: ■ minst en våtrumsansvarig arbetsledare som ansvarar för företagets behörighet, även kallad behörighetsbärare. ■ minst en plattsättare bland de heltidsanställda som har yrkesbevis som plattsättare eller har verifierat sina plattsättningskunskaper.


Behörighetsbevis för plattsättare i form av fotolegitimation, utfärdad av Byggkeramikrådet, ska kunna uppvisas vid anmodan och bör bäras på arbetskläder. Fotolegitimationen kan även kopplas till ID06. Behörig- heten gäller i 5 år förutsatt att arbetsgivarens behörighet gäller.


Om underentreprenörer anlitas för tätskiktsarbeten ska även dessa vara behöriga. Ett företags behörighet gäller endast den egna personalen.


En person kan inte samtidigt vara behörighetsbärare eller arbetsledare i två olika företag.


En behörig plattsättare kan inte samtidigt vara anställd i två olika behöriga företag.


2.2.1 Lärlingsutbildning Företag som har lärlingar och som aktivt arbetar med denna typ av utbildning, kan låta lärling utföra tätskiktsarbete när handledaren så bedömer lämpligt. En förutsättning är att det sker under kontinuerligt överinseende av handledare som är behörig plattsättare anställd i före- taget.


2.3 Behörighetsutbildning Minst en våtrumsansvarig arbetsledare på företaget ska ha genomgått Byggkeramikrådets kurs 1 och 2. Om det behöriga företaget har säte på flera orter ska våtrumsansvarig arbetsledare, som gått kurs 1 och 2, finnas på varje ort.


Plattsättare som utför tätskiktsarbeten enligt branschreglerna ska ha genomgått Byggkeramikrådets kurs 1 och 3 samt vara anställd i behö- rigt företag.


Enmansföretagare går kurs 1, 2 och 3 för företagets och egen behörighet.


Kurs 1, 2 och vidmakthållande av våtrumsbehörighet arrangeras och genomförs av Byggkeramikrådet. Kurs 3 arrangeras och genomförs av Täskiktsleverantören.


Kurs 1 Tvådagarskurs för plattsättare och arbetsledare/företagsledare. Kursen innehåller detaljerad genomgång av branschreglerna, samt av krav på underlag, konstruktioner och av arbetsutförande. Dessutom ingår material kunskap och genomgång av riktlinjer för färdigt arbete. Kursen avslutas med ett skriftligt prov.


Kurs 2 Endagskurs för arbetsledare/företagsledare som är våtrumsansvarig i företaget. Kursen innehåller en stor del entreprenadjuridik, en översikt över svensk bygglagstiftning samt information om de juridiska kraven och konsekvenserna av behörigt och fackmässigt arbete enligt bransch- reglerna. Kursen avslutas med ett skriftligt prov.


Kurs 3 Kurs i praktisk tillämpning av godkända tätskiktssystem som genom- förs av tillverkare/leverantörer av godkända tätskiktssystem. Kursinne- håll enligt överenskommelse med Byggkeramikrådet. Kursdeltagare ska själva ta kontakt med valfri leverantör enligt branschreglernas bilaga C.


Plattsättare som utför tätskiktsarbete ska genomgå kurs 3 för samtliga tätskiktssystem han/hon arbetar med.


2.4 Vidmakthållande av våtrumsbehörighet För vidmakthållande av behörigheten ska både plattsättare och arbets- ledare gå en återkurs vart femte år. Kursen arrangeras och genomförs av Byggkeramikrådet.


2.5 Kvalitetsdokument Behöriga företag ska utfärda Kvalitetsdokument, Bilaga A till BBV, efter varje våtrumsentreprenad. Kvalitetsdokumentet ska utfärdas av det behöriga företaget vars personal utfört tätskiktsarbetet och överlämnas till beställare och brukare/boende efter färdigställt arbete. Kvalitets- dokument ingår i entreprenörens åtagande vid  våtrumsentreprenader enligt BBV och ska därför överlämnas utan dröjsmål. Kvalitetsdoku- mentet ska finnas tillgängligt vid slutbesiktning.


Kontroll av att arbetet utförts enligt BBV och enligt aktuella monte- ringsanvisningar, sker genom att den behöriga plattsättare som utfört arbetet gör en egenkontroll. Dokumentationen sker genom att företa- gets våtrumsansvariga arbetsledare eller behöriga plattsättare fyller i Kvalitetsdokument i något av de digitala medier Byggkeramikrådet till- handahåller för behöriga företag. Plattsättarens egenkontroll kan även ske direkt i mobilapplikationen.


Kvalitetsdokumentet undertecknas därefter elektroniskt av våtrums- ansvarig arbetsledare och den behöriga plattsättare som utfört tätskikts- arbetet ska namnges. Om fler än en behörig plattsättare utfört arbete i ett våtrum noteras namnen på dessa under övriga upplysningar.


Kvalitetsdokumentet skickas till beställare/boende per e-post tillsam- mans med länk till aktuell monteringsanvisning för det godkända tät- skiktssystemet, alternativt i pappersform. Kopia av kvalitetsdokument och länk till monteringsanvisning arkiveras digitalt och finns tillgäng- ligt hos det behöriga företaget för egen dokumentation och för att kunna uppvisas i samband med kvalitetsöversyn enligt §2.6.


2.5.1 Gemensamt Kvalitetsdokument Vid större entreprenader som avser hyresrätter, hotell och liknande kan ett gemensamt kvalitetsdokument för samtliga våtrum upprättas om det är överenskommet med beställaren. Vid entreprenader som avser bostadsrätter, där den boende själv tecknar försäkring, ska ett Kvalitets- dokument per lägenhet utfärdas.