Detta medger att ståndfalsen tas upp snabbt och jämnt även vid långa plåtband.


De moderna maskinerna matas direkt från en plåtrulle. De är programmerbara för längd och antal plåtband och är ställbara för 300 – 800 mm täckande bandbredd. Maskinerna kan köras med en sida åt gången vilket medger upptagning av icke parallella falser på skivor eller band. Banden kan ges antingen två låg- eller två högfalser.


Figur 9:3. Falsupptagningsmaskiner tar upp ståndfalser.


Bild 9:12. Falsupptagningsmaskin. Foto: Osmo Kurki.


Det är möjligt att ge den förfalsade skivan eller bandet en konvex eller konkav form i en rundbockningsmaskin.


Den konkavt rundade skivan kan ges en minsta krökningsradie av 3 m oavsett plåtmaterial. Konvex rundning kan göras med mindre radie, se tabell 9:3.


Det är möjligt att bearbeta endast en sida åt gången, vilket möjliggör rundbockning av snedskurna skivor och band.


Tabell 9:3. Minsta bockningsradier för förfalsade konvexa plåtband.


Bild 9:13. Rundbockningsmaskin. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:14. Rundbockat förfalsat plåtband. Foto: Osmo Kurki.


Den proﬁlerade plåten kan formas till bågar, hörnelement med mera. Vissa standardutföranden ﬁnns.


Proﬁlerad plåt kan, beroende på proﬁlhöjd och material, även böjas på byggarbetsplatsen över en svagt konvex eller konkav yta genom att spänna den mot takunderlaget med infästningarna.


Bild 9:15. Krökta takytor täckta med proﬁlerad plåt. Foto: Osmo Kurki.


Falstillslutaren används på byggarbetsplatsen för att färdigfalsa de förfalsade banden.


För konvexa takytor ﬁnns falstillslutare med ställbara trissor som medger tillslutning av ståndfalser till rundbockade band och skivor.


Falstillslutare kan justeras så att tillslutning av vinkelfals är möjlig.


Bild 9:16 b. Manuell falstillslutning med dubbelfalstång. Fota: Torbjörn Osterling.


Bild 9:16 a. Falstillslutare för både dubbel ståndfals och stående vinkelfals. Foto: Osmo Kurki.


Den tunga maskinutrustningen på plåtslageriverkstaden kompletteras med små manuellt eller elektriskt drivna maskiner som används för detaljtillverkning i korta serier.


För kassettillverkning används kantbockningsmaskin med lådbockningsprismor.


Sick- och bärtelmaskin används för upptagning av tvärfalser på rör, för trådinläggning och förstyvningsvulster.


Bild 9:19. Rundbockmaskin för böjning av plan plåt för bland annat rör. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:21. Arbetsbänk med justerbar arbetshöjd. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:17. Handgradsax (slagsax) för klippning av enstaka detaljer. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:18. Lådbockmaskin för bland annat kassettillverkning. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:20. Sick- och bärtelmaskin. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:22. Arbetsbord för mothållsverktyg. Foto: Osmo Kurki.


Handverktyg för bearbetning av byggnadsplåt


Bild 9:23. De vanligast förekommande handverktygen.


De vanligaste falsupptagningsmaskinerna är avsedda för dubbelfals då det i regel är dubbelfals som används för att sammanfalsa skivor och band i deras längdriktning.


En variant på stående dubbelfals är den så kallade vinkelfalsen. Den används företrädesvis på fasader.


En av de äldsta taktäckningsmetoderna är listfalsning.


Listfalser är sparsamt använda i Sverige men mycket vanlig i Europa. Det förekommer även att man blandar listtäckning med vanliga ståndfalser.


Vid skivtäckning sammanfalsas skivorna till längre enheter med liggande dubbelfals.


Enkel förstorad hakfals kan användas som rörelsefog vid branta taklutningar.


ökad användning av bandtäckning har utvecklat behov av falser som kan ta upp större rörelser än den liggande dubbelfalsen.


För att ta upp temperaturrörelser i metaller med hög värmeutvidgningskoefﬁcient som aluminium, koppar och titanzink kan ett pålött kontinuerligt fästbleck användas i rörelseskarv eller som anslutningsfals till fotränna, gesimsränna eller vinkelränna.


Anslutning mellan taktäckningen och olika detaljer, såsom fotrännor, ståndskivor och kringtäckningar, görs på plats och falsas för hand.


Figur 9:10. Exempel på fastlött kontinuerligt fästbleck.


Figur 9:11 Tillverkningsfaserna i en anslutningsfals.


Figur 9:12. Svängd fals. Kräver alltid materialtillskott i ståndfalsen.


Figur 9:13. Ståndfalsveck behöver inget materialtillskott.


Figur 9:6. Listtäckning i två utföranden.


Figur 9:7. Exempel på falsavslutning vid språng och nock vid listtäckning.


Bild 9:24. Detaljer för hinder på tak, exempelvis kringtäckningar av skorsten och takluckor, falsas med små omvikningar och med handverktyg. Foto: Osmo Kurki.


överlappsskarv i planplåt kan användas till detaljer som har ringa bredd och där vatteninträngning inte kan förekomma.


Den fria plåtkanten ska förses med omslag.


Slusskarv används för lister och beslag där riskerna med vatteninträngning är små.


Slusskarv medger dold infästning av plåten.


Proﬁlerad plåt sammanfogas med sid- och ändöverlapp. Skarvarna fästs med nit eller skruv.


Den proﬁlerade plåten skruvas fast i underlaget.


Mjuk- och hårdlödning används vid detaljer där falsning är svår eller omöjlig att utföra med tillfredsställande täthet.


Lödtennets vidhäftning i plåtmaterialet är avgörande för lödskarvens hållfasthet. Bästa vidhäftningen fås vid lödning av zinkplåt, där rätt utförd lödskarv ger samma hållfasthet som grundmaterialet.


Vid lödning av metalliserad stålplåt med zink fäster tennet i zinkskiktet. Detta medför att vidhäftningen mellan zinkskiktet och stålkärnan blir avgörande för lödskarvens hållfasthet.


Mjuklödning kan användas som förstärkning och tätning av falser i de ﬂesta metaller.


Lödtenn har låg vidhäftning mot aluminium och rostfritt stål.


Svårfalsade detaljer i kopparplåt kan hårdlödas med koppar-silver-fosforlod.


Detta ger en seg, stark och vattentät sammanbindning av plåtarna.


Silverhalten i lodet ska vara minst 5 % för att motverka sprödhet i skarven.


Svetsade rostfria tak av 0,4 mm tjock plåt är de enda plåttak vars skarvar motstår vattentryck och kan därför utföras på låglutande eller helt horisontella tak.


Svetsning av rostfri stålplåt utförs som motståndssvetsning, punkt- eller kontinuerlig sömsvets.


Plåten hettas upp till smälttemperatur mellan fasta eller rullande elektroder till en svetsskarv. Väl utförda svetsskarvar är täta mot vattentryck.


Rostfri plåt kan även falsas på samma sätt som övriga planplåtsprodukter. Vanligen används 0,5 mm tjock plåt.


Figur 9:14 överlappsskarv med omslag och drivvattenhake.


Bild 9:25. Lödning av skarv i hängränna av titanzink. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:26. Punktsvetsning av klammer vid täckning


Bild 9:28 Handhållen svetsutrustning för detaljer. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:27. Sömsvetsmaskin. Foto: Osmo Kurki.


med svetsat tak av rostfri plåt. Foto: Osmo Kurki.


Figur 9:18. Uppbyggnad av fotränna. Obs! Figuren saknar byggpapp under språngblecket.


Figur 9:19. Vinkelränna vid taktäckning med överläggsplattor. Byggpappen läggs ovanpå underbeslaget av plåt.


Beslagning av skorsten: Figur 9:20. Beslagning av skorsten vid takpannetak.


Figur 9:21. Benämningar på detaljer vid anslutningar mot nock och språng. Obs! Enligt AMA Hus förutsätter knuten falsavslutning en taklutning över 1:3 (18,4°).


Plåtmaterialet ger rikliga möjligheter till funktionella tak- och fasadtäckningar.


Plåtens mångsidiga formbarhet inbjuder till formgivning som inte alltid passar den maskinella utrustning som plåtslagerierna har.


Plåt kan krökas i endast en dimension åt gången.


Vid dubbelkrökta ytor måste plåten antingen sträckas och/eller stukas, eller sammanfogas av ﬂera delar.


Genom att stuka (krympa ihop) den övre ﬂänsen och i motsvarande grad sträcka den undre ﬂänsen i en Z-proﬁl tvingas proﬁlen till krökning helt beroende på hur kraftig stukningen respektive sträckningen är.


Stukning och sträckning med dagens maskiner kan göras på maximalt ~ 70 mm breda ﬂänsar. Figur 9:24.


Figur 9:25 visar en Z-proﬁl som inte kan stukas och sträckas till den önskade formen. Detaljen måste tillverkas av tre skilda delar som sammanfogas genom falsning, lödning eller svetsning. Figur 9:26.


Utbredningar är en metod att på förhand bestämma hur konturer och klipplinjer ser ut i plan. Efter utbredningen böjs eller viks plåten till avsedd form och sammanfogas med övriga takplåtar.


När plåtslagaren gör en stos kring cirkulära ventilations- och avluftningsrör görs först en utbredning av stosen. Stosen klipps, formas och falsas för att slutligen falsas i stosplåten. Figur 9:27.


Listhörn kan mallas med mallpapper för god passform. Alternativt görs en noggrann utbredning av listhörnet. Figur 9:28.


Plåt som taktäckningsmaterial har en lång tradition. Som väggbeklädnad har plåtmaterialet främst fått sin användning i och med att den industriellt färgbelagda plåten introducerades på marknaden.


Den falsade plåten är ett naturligt material för att åstadkomma anslutningar, takkupor, genomföringar med mera på ett funktionellt och vackert sätt även i kombination med andra takmaterial. Falsad och proﬁlerad plåt är ett användbart material för hela taktäckningar liksom väggbeklädnader. Plåten ger många fördelar och möjligheter. Falsade plåtarbeten är ett kvaliﬁcerat hantverk som i hög grad bidrar till god arkitektur.


Plåtmaterialet har förändrats under årens lopp. Från början användes kopparplåt eller järnplåt,även kallad svartplåt. För att skydda svartplåten mot korrosion målades den med tjära eller linolja med kimrök, sot, eller blymönja som pigment.


I slutet av 1800-talet började zinkmetalliserad stålplåt att användas. Denna platsmålades på samma sätt som svartplåten men nu hade man i huvudsak övergivit tjäran och använde företrädesvis linoljefärger.


Idag används plåt av en mängd olika material; aluminium, koppar, rostfritt stål, metalliserad stål och zink. Vanligast är metalliserad stålplåt som nästan uteslutande är industriellt färgbelagd. Industriellt färgbelagd plåt förekommer också i andra material såsom aluminium och rostfritt stål.


I plåttäckningens barndom fanns inte valsverk. Man hamrade ut plåtarna för hand. Denna metod medgav naturligtvis inte några större plåtformat. Under 1700-talets senare hälft togs ﬂera valsverk i bruk men den hamrade plåten förekom ända fram till 1860-talet. Trots valsverkens inträde var plåtformaten fortfarande begränsade. Plåten levererades i skivor. De hamrade skivorna hade formatet 45 x 59 cm eller 42 x 57 cm. Skivformaten ökade med tiden. Ett vanligt skivformat i dag är 1 000 x 2 000 mm. Dessa skivor klipps i regel ner till formatet 667 x 1 000 mm. En plåttäckning med sammanfalsade skivor kallas skivtäckning och falserna kallas ståndfals och tvärfals. Skivtäckning förekommer i dag främst på byggnader där man vill ge karaktär åt taket eller behålla det ursprungliga utseendet.


Numera tillverkas och levereras plåten oftast i långa band. Dessa kan naturligtvis klippas ner till skivor i önskad längd. Vanligast är dock att plåttäckningen görs med hela band från taknock till takfot, så kallad bandtäckning. Banden sammanfogas med ståndfalser.


Bandtäckning kan användas på alla typer av byggnader. Falsade tak bör ha en lutning som överstiger 1:10 (~5,7°). Vid hellånga band där taket avvattnas med yttre hängrännor och där det inte ﬁnns några hinder i form av takluckor, stosar och liknande kan taklutningar ner mot 1:16 (~3,6°) användas. Sömsvetsade rostfria bandtäckningar klarar ytor helt utan lutning. Tak utan lutning bör dock undvikas.


Då den vanligaste plåtbredden är 670 mm blir avståndet mellan de dubbla ståndfalserna 600 mm. Ibland uppstår viss buktighet i plåten. Denna beror på plåtmaterialets inneboende spänningar. Om denna buktighet uppfattas som störande kan falsavståndet minskas.


I de fall man vill framhäva taket ytterligare och ansluta till äldre taktäckningstraditioner väljer man en skivtäckning. Tvärfalserna ger inte bara ett mönster på taket utan ger också en förstyvande funktion som kan utnyttjas för tak i vindutsatta lägen.


\"För falsad plåt på både tak och fasad är underlaget viktigt. Detta behandlas i kapitel 6, \"Underlag för plåt\" .\"


Bild 10:1. Skivtäckning. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 10:2. Skivtäckning som fasadbeklädnad. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 10:3. Bandtäckning. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 10:4. Kassetter av rostfri stålplåt. Foto: Torbjörn Osterling


Proﬁlerad plåt har sedan 1960-talet blivit ett allt vanligare tak- och fasadmaterial på främst industri- och hallbyggnader. Det har också utvecklats en variant av proﬁlerad plåt, plåttakpannor, som används i stället för tegel- eller betongtakpannor. Sammanfogningen av proﬁlerad plåt sker huvudsakligen med överlapp. Proﬁlerad plåt fästs med skruv till bärverk av i första hand stål. Den proﬁlerade plåten förekommer i många former och längder. Plåt används också för tillverkning av kassetter och paneler för beklädnad av fasader.


Idén med detta kapitel är att ge en orientering om hur plåtmaterial sammanfogas i olika situationer och hur plåt kombineras med och ansluts till andra förekommande tak- och väggmaterial. Samtidigt är syftet att orientera om förekommande benämningar och uttryck inom det traditionella plåtslageriet.


Det är projektörens uppgift att redovisa förekommande detaljer och lösningar på ritning och i beskrivning. I många fall är de generella detaljer som återﬁnns i AMA Hus eller tillverkarnas handböcker tillräckliga. Ofta krävs det dock att särskilda detaljer konstrueras och utformas med hänsyn till förutsättningarna i det enskilda objektet.


Denna sammanställning över olika detaljer och lösningar ska ses som ett komplement till AMA Hus och tillverkarnas information. Det är möjligt för en beskrivningsförfattare att själv sammanföra enskilda detaljer från detta kapitel till en egen sammansatt lösning. Denna lösning ska enligt normalt beskrivningsförfarande antingen tas in i den enskilda beskrivningen eller redovisas på ritning.


Här följer ett antal principritningar på sammansatta detaljer som komplement till ﬁgurerna i AMA Hus 21. Dessa ritningar är endast typlösningar som måste anpassas från fall till fall. Beteckningen RA syftar på Råd och anvisningar till AMA Hus 21. Dessa ﬁgurer måste föreskriva särskilt i beskrivningen.


Vid val av lösning måste hänsyn tas till bland annat material, taklutning och inte minst klimatiska förutsättningar. Invändiga avlopp och försänkta ränndalar är exempelvis känsliga för isbildning eller ansamling av löv och skräp. Det är också viktigt att plåtmaterialet ges nödvändig rörelsemån. Beakta rörelsebehovet där rörelser sker i ﬂera riktningar.


\"Klicka på rubriken \"Sammansatta detaljer\" nedan för hänvisningar. Använd förstoringsglaset för att utforska bilden.\"


Nedan redovisas steg för steg arbetsmomenten vid de vanligaste sätten att sammanfoga plan plåt.


\"Ståndfals används för sammanfogning av plan plåt i takets fallriktning eller i väggens lodriktning. Enkel ståndfals används undantagsvis på ytor som lutar mer än 1:3 (~18°) och då endast vid skivtäckningar med stålplåt. Samtliga övriga täckningar och material sammanfogas med dubbel ståndfals. Oavsett om det är en enkel eller dubbel fals blir falshöjden cirka 25 mm, främst beroende på verktygens utformning. I kapitel 9, \"Bearbetning och formning\" redovisas både verktyg och falsupptagningsmaskiner.\"


Hakfals används vid skarvning av bleck och lister samt som tvärfals vid enkelfalsade skivtäckningar på tak och vägg. Vid taktäckningar används enkel hakfals undantagsvis på ytor som lutar mer än 1:3 (~ 18°) och då endast vid skivtäckningar med stålplåt. Samtliga övriga täckningar och material sammanfogas med dubbel hakfals. Undantagsvis och särskilt i utsatta lägen förekommer det att även tvärfalser klamras.


Bild 10:5. Omfalsning med klubba och falsjärn. Foto: Torbjörn Osterling


Figur 10:3. Tillverkningsmomenten av en enkel hakfals. a) Först görs ett enkelt omslag på varje plåt. b) Plåtarna hakas samman och omslagen slås ihop. Illustration: Hans Sandqvist, Bildinformation i älvsö AB.


Figur 10:1. Tillverkningsmomenten av en enkelfals där klammerns läge framgår. a) Hög- och lågfals bockas upp. b)+c) Högfalsen slås runt lågfalsen i två steg. Illustration: Hans Sandqvist, Bildinformation i älvsö AB.


Bild 10:6. Två skivor som skjuts samman till en dubbel hakfals. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 10:7. Detalj vid takkupa där det ﬁnns dubbel ståndfals, dubbel hakfals och svängd fals. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 10:8. Slättäckning med dubbla hakfalsar i båda riktningarna. Detta utförande används även på fasader. Foto: Torbjörn Osterling


Figur 10:2. Tillverkningsmomenten av en dubbelfals där klammerns läge framgår. a) Hög- och lågfals bockas upp. b)+c) Högfalsen slås runt lågfalsen i två steg. d)+e) Enkelfalsen slås om i ytterligare två steg. Illustration: Hans Sandqvist, Bildinformation i älvsö AB.


\"Figur 10:4. Tillverkningsmomenten av en dubbel hakfals. a) Först görs ett enkelt omslag på varje plåt. b) Omslaget bockas ytterligare en gång till ett icke tillklämt dubbelt omslag. c) De båda \"öppna\" dubbla omslagen skjuts in i varandra. (Iskjutsfals). d) De \"öppna\" dubbla omslagen slås samman. Illustration: Hans Sandqvist, Bildinformation i älvsö AB.\"


Figur10:5. Enkelt omslag. Används för att ge styvhet åt fria plåtkanter samt skydda klippkanter.


Figur10:7. Ankantning. Görs för att förstyva plåten där den ska ligga väl an mot underlaget.


Figur10:9. Utknäckt kant med omslag. Används som avslutning och vattenavledare på till exempel hängskivor.


Figur10:11. Avslutning och infästning av taktäckning eller fotplåt med kontinuerligt fästbleck (språngbleck). Enkel nedknäckt språngfals. Används där det inte krävs rörelsemån.


Figur10:6. Dubbelt omslag. Används av samma skäl som omslag.


Figur10:8. Ankantat omslag med ankantning. Används av samma skäl som ankantning samt att skydda klippkanten.


Figur10:10. Utknäckt kant och lodrät droppkant med omslag. Används för att skydda underliggande fasad.


Figur10:12. Avslutning och infästning av taktäckning till språngbleck där det krävs rörelsemån. Enkel rak språngfals.


Figur10:13. Dubbel ståndfals. Används vid alla bandtäckningar samt vid dubbelfalsade skivtäckningar.


Figur10:15. Rostfri sömsvetsad ståndfals med skyddsomvikning.


Figur10:17. Enkel hakfals. Används endast vid skivtäckning med stålplåt och taklutning ≥ 18° samt för att skarva lister och beslag.


\"Figur10:21. Hakfals med rörelsemån, \"Enkel förstorad hakfals\". Används som hakfals vid taklutning ≥30° där rörelsemån krävs. Figuren visar en knuten ståndfals.\"


Figur10:14. Enkel ståndfals. Används endast vid skivtäckning med stålplåt och taklutning ≥ 18°.


Figur 10:16. Stående vinkelfals. Används på vägg för att markera falsindelningen.


Figur10:18. Dubbel hakfals (Iskjutsfals). Används vid sammanfogning av tvärfalsar och skarvar av lister och beslag.


\"Figur10:19. Enkel tvärgående hakfals \"Anslutningsfals\". Används vid enkelfalsad täckning för anslutning till ståndskivor, kringtäckningar, fotrännor med mera.\"


Figur10:23. Enkel hakfals med rörelsemån, fästbleck och drivvattenhake. Används som anslutning mellan taktäckning och fotrännor respektive vinkelrännor. Fästblecket löds på den underliggande plåten. Detta är företrädesvis möjligt på titanzink. Denna lösning rekommenderas för tak med lutning ≥18°. Beakta att fotrännor enligt AMA Hus förutsätter en taklutning ≥ 30°.


Figur10:25. Enkel språngfals med rörelsemån. Används i första hand vid anslutning till gesimsrännor och försänkta ränndalar. Figuren visar en fotplåt som är dubbelfalsad till rännplåten.


Figur10:26. Enkel språngfals med rörelsemån för rostfri plåt. Figuren visar en fotplåt som sömsvetsats till rännplåten.


Figur10:28. Dubbelfals i takkant och på krön. Används för att sammanfoga taktäckning eller krönbeslag med hängskivor. Denna fals ger en starkare sammanfogning än ﬁgur 10:27 .


Figur10:29. Enkelfalsat prång med lodrät droppkant. Används för att sammanfoga taktäckning eller krönbeslag med skyddsbeslag, takfotslist eller sidobeslag.


Figur10:31 Rörfals. Används för sammanfogning av stuprör eller hörnfals på takluckor och liknande.


Figur10:20. Enkel tvärgående hakfals mellan dubbel eller enkelfalsad väggbeklädnad och ståndskiva. Figuren visar en knuten ståndfals på väggbeklädnaden.


Figur10:22. Enkel hakfals med rörelsemån och dubbelfalsad fotplåt med drivvattenhake. Används som anslutning mellan taktäckning och fotrännor respektive vinkelrännor. Denna lösning rekommenderas för tak med lutning ≥18°. Beakta att fotrännor enligt AMA Hus förutsätter en taklutning ≥ 30°.


\"Figur10:24. Dubbel tvärgående fals, \"Anslutningsfals\". Används vid dubbelfalsad täckning för anslutning till ståndskivor, kringtäckningar, fotrännor med mera. Denna fals kan inte skjutas samman såsom ﬁgur 10:18 utan måste falsas samman steg för steg på plats.\"


Figur10:32. Hörnfals. Används i hörn på luckor och invändigt vid stosanslutning.


Figur10:33. Slussskarv (med infästning). Används för skarvning av lister och beslag på vertikala ytor där inträngande vatten inte kan förorsaka skador.


Figur10:35. Listskarv med tätbleck. Används vid skarvar av fönsterbleck och lister av plåtar som inte kan falsas.


Figur10:36. överlapp med omslag och tätning. Används vid skarvning av lister och bleck där inträngande vatten inte kan förorsaka skador.


Figur10:38. Sidöverlapp som täcker en proﬁltopp. Används som längsgående skarv mellan trapetsproﬁlerade plåtar, i första hand på vägg.


Figur10:39. Sidöverlapp som täcker en proﬁlbotten. Används som längsgående skarv mellan trapetsproﬁlerade plåtar på vägg.


Figur10:27. Stående vinkelfals i takkant och på krön. Används för att sammanfoga taktäckning eller krönbeslag med hängskivor.


Bild 10:9. Fotränna med stomme. På bilden syns dubbel ståndfals, dubbel anslutningsfals, dubbel hakfals samt slusskarv. Foto: Torbjörn Osterling


Figur10:30. Dubbel språngfals med ankantning. Används för att sammanfoga taktäckning eller krönbeslag med skyddsbeslag, takfotslist eller sidobeslag. Denna fals ger en starkare sammanfogning än ﬁgur 10:29.


Bild 10:10. Fotrännor används på tak med lutning större än 1:1,7 (30°.) Under vissa förutsättningar kan fotrännor monteras på tak med lutning ner till 1:3 (18°). Se RA Hus. Foto: Torbjörn Osterling


Figur10:40. Fast ändöverlapp. Används som tvärgående skarv mellan trapetsproﬁlerade plåtar på tak där rörelsemån inte krävs.


Figur10:41. Rörligt ändöverlapp. Används som tvärgående skarv mellan trapetsproﬁlerade plåtar på tak där rörelsemån krävs.


Figur10:42. Fast ändöverlapp. Används som tvärgående skarv mellan trapetsproﬁlerade plåtar på vägg där rörelsemån inte krävs.


Figur10:43. Rörligt ändöverlapp. Används som tvärgående skarv mellan trapetsproﬁlerade plåtar på vägg där rörelsemån krävs.


Figur10:34. Slusskarv med tätbleck. Används för skarvning av lister och beslag på vertikala ytor där inträngande vatten kan förorsaka skador.


Figur10:37. Sidöverlapp som täcker två eller ﬂera proﬁltoppar. Används som längsgående skarv mellan trapetsproﬁlerade plåtar, i första hand på tak.


Bild 10:11. Slusskarvade kassetter och lister av rostfri stålplåt på fasad. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 10:12. Proﬁlerad plåt skarvas med sid- och ändöverlapp. I överlapp på tak anbringas tätning. Följ alltid tillverkarens monteringsanvisningar! Foto: Gasell Proﬁl AB.


Bild 10:13. Plåttakpannor skarvas på samma sätt som proﬁlerad plåt. Följ alltid tillverkarens monteringsanvisningar! Foto: Gasell Proﬁl AB.


\"Figur10:45. Klammer i dubbel ståndfals. För att möjliggöra rörelser i plåttäckningen används glidklammer. Se kapitel 8 \"Rörelser och rörelsefogar\".\"


\"Figur10:46. Rörlig klammer i sömsvetsad rostfri ståndfals. För att möjliggöra rörelser i plåttäckningen används glidklammer. Se kapitel 8 \"Rörelser och rörelsefogar\".\"


Figur10:48. Klammer eller fästbleck omvikt över fri plåtkant. Används som infästning av ankantade lister och beslag.


Figur10:52. Synlig infästning med skruv. Används där det inte ﬁnns risk för att inträngande vatten förorsakar skador.


Bild 10:14 Infästning av smygbeslag vid fönster med klammer omvikt över fri plåtkant. Foto: Torbjörn Osterling


Figur10:47. Hakklammer. Används som infästning i hakfalsar och drivvattenhakar.


Figur10:49. Kontinuerligt fästbleck. Används som dold infästning av fria plåtkanter.


Figur10:50. Fästbleck med nit. Används företrädesvis vid infästning av lister och bleck på fasader.


Figur10:51. Trådklammer. Används som infästning av lister och beslag på fasad.


Bild 10:15 Infästning av fönsterbleck med trådklammer före putsning av fasaden. Trådklammer ska utföras som ﬁgur 10:51. Foto: Torbjörn Osterling


Plåt mot betong, puts, murverk eller trä


Figur10:55. Uppdragning bakom fasadbeklädnad av träpanel, överläggsplattor eller motsvarande. Infästning görs med klammer i drivvattenhaken.


Figur10:57. Ankantning mot fönsterkarm. Används som alternativ infästning av fönsterbleck och liknande.


Figur10:54. Hake i fog vid murverk eller betong.


Figur10:56. Inslagskant i spår. Används som anslutning mellan plåt och trä.


Bild 10:16. Trappad täcklist ansluten till murverk med hake i fog.


Figur 10:58. Vinge över takpannor nitad i kontinuerligt fästbleck.


Figur10:59. Vinge över och längs proﬁlerad plåt med tätning.


Figur10:60. Vinge över och tvärs proﬁlerad plåt med tätning.


Bild 10:17. Sidobeslag med vinge på krön på takpannetak. Lägg märke till avledaren på krönbeslaget.


Bild 10:18. Vinge över takpannetak på framstycke till skorstensbeslag kompletterad med ett proﬁlklippt beslag.


Figur10:61. Anslutning av takpannor eller trapetsproﬁlerad plåt till vinkelränna vid utförande på vattenavledande underlagstak.


Figur10:63. Anslutning av proﬁlerad plåt till


Figur10:62. Anslutning av takpannor eller trapetsproﬁlerad plåt till fotränna, fotplåt eller vinkelränna vid utförande på vattenavledande underlagstak.


Figur10:64. Avslutning av proﬁlerad plåt vid takfot med fotplåt där underlagstak saknas.


vinkelränna eller ränndal där underlagstak saknas.


Figur10:65. List eller beslag över proﬁlerad plåt med lodrät droppkant och kontinuerligt fästbleck.


Figur10:67. Uppdragning av beslag med drivvattenhake bakom proﬁlerad plåt.


Bild 10:19. Anslutning av skiffer mot plåt.


Figur10:66. List mellan proﬁlerade plåtar på vägg.


Figur10:68. Inskottsbitar vid skiffertäckning mot vägg.


Figur10:69. Inskottsbitar vid skiffertäckning mot plåtbeslag.


Figur10:70. Anslutning av tätskiktsmatta eller takduk till fotplåt vid taksprång.


Figur10:71. Avslutning på väggbeklädnad av plåt över tätskiktsmatta eller takduk.


Klicka på rubrikerna nedan för mer information.


Benämningar . Vad heter de olika plåtdetaljerna på ett hus? Här får du svar.


AMA Hus-koder . Var på ett hus hittar man motsvarande ﬁgur i AMA Hus? Här får du svar .


AMA Hus-ﬁgurer . Här hittar du ﬁgurerna .


Figur 10:74. Takfot vid överläggsplattor enligt AMA Hus RA 21 JT-.411/1. © AB Svensk Byggtjänst.


Figur 10:75. Takfot vid överläggsplattor enligt AMA Hus RA JT-.4111/1.


Figur 10:76. Takfot vid takpannetak enligt Gasell Proﬁl AB.


Figur 10:77. Takfot vid täckning med titanzink enligt Rheinzink Sverige.


Figur 10:78. Fotränna med förhöjd rörelsefogenligt Illustration: SSAB Tunnplåt AB.


Figur 10:79. Fotränna med stomme av 1,5 mm rostfri stålplåt. Illustration: Torbjörn Osterling.


\"Figur 10:80 Fotränna med förstärkt stomme av snedkluven 150 x 150 mm träbalk,\"Norrlandsrännan\". Illustration: Torbjörn Osterling.\"


Figur 10:81. Försänkt vinkelränna enligt SSAB Tunnplåt AB.


Figur 10:82. Vinkelränna med underbeslag av plåt. Illustration: Torbjörn Osterling.


Figur 10:83. Exempel på slitplåt under överläggsplattor mot vinkelränna eller ränndal av koppar enligt AMA Hus 21 RA JT-.4/1.


Figur 10:84. Försänkt ränndal enligt SSAB Tunnplåt AB.


Figur 10:85. Försänkt ränndal enligt Rheinzink Sverige.


Figur 10:86. Försänkt ränndal enligt AMA RA 21 JT-.2332/1.


Figur 10:88. Ståndskiva enligt Rheinzink Sverige. Figur 10:89. Ståndskiva med rörelsefog enligt SSAB Tunnplåt AB.


Figur 10:87. Luftad ståndskiva. Illustration: Torbjörn Osterling.


Figur 10:90. Vindskiva omvikt runt träunderlag. Illustration: Torbjörn Osterling.


Figur 10:91. Vindskiva med förstärktkontinuerligt fästbleck. Illustration: Torbjörn Osterling.


Figur 10:92. Vindskiva över takpanneplåt enligt Gasell Proﬁl AB.


Figur 10:93. Vindskiva över trapetsproﬁlerad plåt enligt Gasell Proﬁl AB.


Figur 10:94. Vindskiva med vinge vid överläggsplattor enligt AMA Hus 21 RA JT-.4522/1.© AB Svensk Byggtjänst.


Figur 10:95. Luftad nock enligt VM-Zink.


Figur 10:96. Luftad nock enligt SSAB Tunnplåt AB.


Figur 10:97. Luftad nock enligt Rheinzink Sverige.


Figur 10:98. Ventilationshuv i nock på trapetsproﬁlerad plåt enligt Gasell Proﬁl AB.


Figur 10:96. Tröskelbeslag enligt AMA Hus 21 RA JT-.524/1. © AB Svensk Byggtjänst.


Figur 10:97. Sockelbeslag enligt AMA Hus 21 RA JT-.527/1. © AB Svensk Byggtjänst.


Figur 10:98. Sockelbeslag enligt AMA Hus 21 RA JT-.527/3.© AB Svensk Byggtjänst.


I varje yrkesgrupp och bransch ﬁnns facktermer och speciella uttryck.


Så är också fallet inom byggnadsplåtslageriet. En arkitekt eller konsult som kan och känner dessa termer och uttryck kan alltid förklara för en plåtslagare vad han vill ha gjort.


Detta kapitel om taksäkerhetsanordningar utgör ett led i plåtslageribranschens fortsatta ansträngningar med att informera inom taksäkerhetsområdet för att minska och eliminera olycksfallsriskerna.


\"Avsnittet i Boverkets Byggregler (BBR) 8:24 \"Taksäkerhet\" är en överarbetad version av den senaste utgåvan av den populära branschbroschyren med samma namn.\"


\"Under Allmänna Råd och krav har, som ett komplement till BBR, dels ägnats särskild uppmärksamhet åt utförande, montering och infästning av taksäkerhetsanordningar inklusive nya produkter, dels redovisats erfarenheter från byggforskningsprojektet \"Infästning av takskyddsanordningar\". Hänsyn har även tagits till nya europastandarder och BBR gällandefrån och med1 juli 2014.\"


Byggnadsplåtslageribranschens syfte med sitt utvecklingsarbete inom taksäkerhetsområdet har varit att få fram säkra och beständiga anordningar för att ytterligare öka säkerheten för dem, som har taket som arbetsplats. Att minska antalet ingående komponenter i det ständigt utökade sortimentet på marknaden har också ingått i den långsiktiga strategin. Vidare har man genom information försökt åstadkomma förbättringar. Genom påverkan på myndigheter och samverkan med tillverkningsindustrin strävar man efter att få en god arbetsmiljö på taken tillsammans med god funktion, ett gott utseende och en god ekonomi under takets livslängd.


\"Taksäkerheten har länge varit mycket eftersatt. Genom riksdagsbeslut har regeringen emellertid 1985 utfärdat ändringar i byggnadsstadgan från 1959. ändringarna hade till följd att kravet vid nybyggnad och upprustning av beﬁntliga tak skärptes väsentligt. Från den 1 januari 1986 innebär ändringarna att en person säkert ska kunna ta sig upp på och ner från taket. Vidare ska denne kunna förﬂytta sig från uppstigningsstället till taknock eller skorsten på ett säkert sätt. Slutligen ska denne kunna förﬂytta sig i sidled på taket och kunna fästa säkerhetslina i förankringsanordning längs taknocken för arbete på takfallen ner till takfoten eller för servicearbeten. Se bildpresentationen under avsnittet \"Söknyckel för nödvändiga taksäkerhetsanordningar\".\"


\"Den gjorda formuleringen \"uppenbart onödigt\" under Allmänt och rådi nu gällande BBR har föranlett onödigt olika tolkningar när kravet på fasta tillträdesanordningar är rimligt i enskilda fall. När kan särskilda anordningar för tillträde och förﬂyttning på tak på en byggnad, vars yttertak någon gång måste beträdas av en person, anses vara uppenbart onödiga? Syftet med dessa säkerhetsanordningar är ju att ge skydd mot personskada vid arbete på tak.\"


Enligt Arbetsmiljöverketsremissvar på Boverkets Byggregler så motsätter de sig skrivningen att det kan anses onödigt med säkerhetsanordningar på tak. Någon gång ska alltid någon ditenligt Arbetsmiljöverket.


Arbetsmiljöverketskärper reglerna vid yrkesmässigt arbete på tak från och med 1 januari 2015. Kraftfulla sanktionsavgifter kommer då att gälla vid brott mot föreskriften Byggnads- och anläggningsarbete.


Bild 11:1. Säkerhetslina är alltid nödvändigt vid takarbete.


Faktorer som påverkar behovet av taksäkerhetsanordningar


Yttertak oavsett tätskikt kräver kontinuerligt underhåll.


Olika installationer eller andra anordningar på yttertaket måste nås för service och dylikt. Inte minst vattengångar på tak, såsom vinkelrännor, ränndalar, gesimsrännor och hängrännor måste årligen rensas från löv och annat avfall för att förhindra läckage.


Nedfallande snö och is från tak innebär ofta risk för personskador och snöskottning blir därför nödvändig. Yttertak är dimensionerade för att tåla viss snölast. Om denna överskrids måste taken snöskottas.


Kraven på tillträdesleder till och på tak kan aktualiseras även när det gäller ﬂäktrum och hissmaskinrum. Nödutrymning vid brand kan i vissa fall ske från nödbalkong på takvåning via utvändig fast tak- och väggstege.


Krav på tillträde till skorstenar som innehåller kanaler för vilka rensningsskyldighet föreligger regleras enligt Lagen om skydd mot olyckor, LSO.


även när det gäller andra anordningar än dem som särskilt nämns i bestämmelserna såsom radio- och TV-antenner, ﬂäktar, värmeväxlare och solfångare på tak, vilka fordrar regelmässig tillsyn och underhåll, kan permanent anordnade tillträdesleder behövas.


\"Inom byggnadsplåtslageribranschen anser man, att alla tak ska ha erforderliga tillträdesleder och förbindelseleder till taknock, skorstenar och ﬂäktar. För förﬂyttning i sidled på branta tak och för förankring av säkerhetslina måste taken vara försedda med gångbryggor, nockräcken eller förankringspunkter såsom öglor eller säkerhetshakar. Detta gäller även om nuvarande regler eventuellt skulle ge utrymme för en \"enklare\" lösning.\"


En samordning vid projekteringen av de olika tillträdeslederna och skyddsanordningarna bör om möjligt eftersträvas.


Nuvarande regler för tillsyn och skötsel enligt Arbetsmiljölagen (AML) och Boverkets Byggregler, BBR, kan förenklat belysas genom följande sex bilder med förklaringar och råd.


Säkert ta sig upp på respektive ned från taket.


Fasadhöjd och nivåskillnad, seBegreppsförklaringar.


Tak- eller vägglucka vid fasadhöjd större än 8 m.


Stege eller trappa till lucka om nivåskillnaden mellan vånings- eller vindsplan överstiger 1,2m.


Råd: Projektering/Tillgänglighet Invändiga förbindelseleder Utvändigt


Fast eller fällbar stege med ryggskydd eller säkerhetsskena vid fasadhöjd större än 4 m och högst 8 m.


Lös anliggande stege får användas vid fasadhöjd högst 4 m om takfoten vid uppställningsstället är försedd med glidskydd.


Råd: Utvändiga förbindelseleder Glidskydd för lös stege Säkert förﬂytta sig till taknock eller annan anordning på taket.


Räcke vid uppstigningsöppning vid fasadhöjd större än 4 m och taklutning större än 1:10 (~ 6 o ).


Takstegar/gångbryggor till taknock från uppstigningsställe vid fasadhöjd större än 4 m och taklutning större än 1:10 (~ 6 o ),


Tillträde till och från annan anordning vid fasadhöjd större än 4m och taklutning större än 1:10 (~ 6 o ).


Takstegar/gångbryggor till skorsten krävs alltid vid taklutning större än 1:10 (~ 6 o ) oavsett fasadhöjd.


Råd: Räcken vid uppstigningsöppningar Takstegar: Takpinnstegar och taktrappstegar.


Figur 11:2. Utvändig tillträdesled med ryggskydd eller säkerhetsskena.


Figur 11:3. Tillträde till nock från uppstigningsstället.


Gångbrygga som tillträde längs taknock vid fasadhöjd större än 4m och taklutning större än 1:10 (~ 6 o ).


Råd: Gångbryggor Säkert använda säkerhetslina med förankring i gångbrygga/nockräcke.


Förankringsanordningar generellt krav oavsett taklutning vid fasadhöjd större än 3 m.


Förankringspunkter utgörs av räcke/brygga vid taklutning större än 1:10 (~ 6 o ) och fasadhöjd större än3 m.


Förankringsanordningar utgörs av gångbrygga vid taklutning större än 1:10 (~ 6 o ) och fasadhöjd större än 8 m.


Fotstöd vid takfot och takbrott vid taklutning större än 1:3 (~ 18 o ) och fasadhöjd större än 8 m.


Snöräcke/snörasskydd kan krävas oberoende av taklutning och fasadhöjd.


Råd: Nockräcke, räcke vid takbrott Takfotsräcken/fotstöd Säkert använda säkerhetslina med förankring i ögla.


Förankringspunkter kan utgöras enbart av öglor vid fasadhöjd större än 3 m och taklutning högst 1:10 (~ 6 o ).


Minst 2 öglor krävs vid småhus vid fasadhöjd större än3 m och taklutning högst 1:10 (~ 6 o ).


Figur 11:5. Förankringspunkt i gångbrygga.


återblick på gällande regler och retroaktivitet under olika tidsperioder.


Vi börjar med en summarisk tillbakablick på vilka regler som gällt under olika tidsperioder för fasta säkerhetsanordningar på tak.


Såväl Plan- och Bygglagen (PBL) som tidigare bygglagstiftning utgår ifrån att bestämmelser med krav som gäller byggnader inte ska vara retroaktiva. Det har ansetts, att man inte kan tvinga ägaren till en byggnad att rusta upp den till högre standard än vad som krävdes, när byggnaden uppfördes. Detta gäller inte om byggnaden har ändrats.


Ett historiskt undantag från denna princip gjordes dock år 1960, då vissa retroaktiva krav infördes för fasta taksäkerhetsanordningar på byggnader beviljade bygglov före 1 juli 1960.


Detta var den första retroaktiva bestämmelsen i svensk bygglagstiftning och betraktas som den första milstolpen för säkrare takarbete.


För äldre byggnader, för vilka bygglov sökts före 1 juli 1960, kan alltså taksäkerhetsanordningar krävas med stöd av PBL 17 kap 20 § / Byggnadsstyrelsens anvisningar till byggnadsstadgan (BABS) 1960.


Av samma paragraf framgår att kraven inte påtagligt får avvika från vad som kan krävas enligt motsvarande äldre bestämmelser. Detta innebär att lite olika detaljkrav kan gälla beroende på när byggnaden uppfördes.


Sammanfattningsvis gäller följande minimikrav för taksäkerhetsbestämmelser för alla byggnader uppförda med eller utan bygglov före 1 juli 1960.


Det ska ﬁnnas invändig eller utvändig uppstigningsmöjlighet till tak via lucka eller utvändig stege. Skydd mot nedstörtning ska ﬁnnas – nockräcke eller brygga – om fasadhöjden är minst 8 m och taklutningen överstiger 1:4 (~ 14 o ). Fotstöd vid takfot eller takbrott ska ﬁnnas när lutningen är mer än 1:3 (~ 18,4 o ) och fasadhöjden är mer än 11 m eller om fasadhöjden är 8 m – 11 m och taket lutar mot för allmänheten tillgängligt område. Skydd vid takfönster som inte bär personlast ska ﬁnns oavsett fasadhöjd. Kravet på sotning – dock inte retroaktivt – innebär även att möjlighet ska ﬁnnas att nå skorstenen.


Detta är en länk till en Powerpoint-presentation som steg för steg redovisar hur Boverkets regler förändrats över tid från 1960 till dags dato.


Bestämning av nivåskillnad, fasadhöjd och fallhöjd.


Deﬁnition av fasadhöjd: Avstånd från skärningslinjen mellan fasadplan och takplan till marknivå.


För skyddsanordningar på tak räknas fasadhöjden till lägsta marknivå. För tillträdesanordningar räknas fasadhöjden till marknivån närmast uppstigningsstället.


Deﬁnition av fasadhöjd och fallhöjd, se Tekniska nomenklaturcentralens (TNC) publikation Plan- och byggtermer.


Observera! Om fasadhöjden eller taklutningen är olika för olika delar på en byggnad bör delarna lämpligen betraktas var för sig vid tillämpningen av föreskrifterna under BBR 8:24 Tillträdes- och skyddsanordningar för tak.


Deﬁnition av fallhöjd: Nivåskillnaden mellan översta delen av en uppstigningsanordning eller en arbetsplan och en skorsten och den nedanför beﬁntliga tak- eller markyta som beräknas kunna hindra en person att falla vidare till lägre nivå.


Om taklutningen är mindre än 1:10 (~ 6°) måste ytan som hindrar fall vara minst 2 m bakåt och åt sidorna från uppstigningsstället; se markerad yta på ovanstående ﬁgur 11:9.


När avståndet till takkanten är minde än 2 m mäts fallhöjden till marken.


Om taklutningen är 1:10 (~ 6°) eller större mäts fallhöjden alltid till marken närmast uppstigningsstället.


Figur 11:9. Fallhöjd då taklutningen är högst 1:10 (~ 6°).


Figur 11:10. Fallhöjd då taklutningen är större än 1:10 (~ 6°).


IArbetsmiljölagen AML14 § anges bland annat att även arkitekter, konstruktörer och andra som medverkar vid projektering, ska inom ramen för sitt uppdrag se till att arbetsmiljösynpunkter beaktas.


Inom ramen för projekteringsansvaret faller helt klart även avsnittet Taksäkerhet.


\"Vid projektering av takkonstruktioner är det viktigt med utförliga ritningar och arbetsbeskrivningar av erforderliga taksäkerhetsanordningar. För att underlätta detta projektarbete hänvisas bland annat till aktuella funktionsstandarder, skrifter och rapporter som omnämns i denna skrift. Vidare lämnas under avsnitt Plåtslageribranschens \" Allmänna Råd och krav \" rekommendationer om hur anordningarna ska vara utförda, tillverkade och monterade för att ge fastighetsägaren ett takskyddssystem, som uppfyller uppställda krav, och takarbetarna så säker arbetsplats som möjligt.\"


Tänk på att ange hållfasthetskravet vid projektering av väggstegars infästning!


Redovisa på en takplan översiktligt omfattningen av olika taksäkerhetsanordningars placering. Beakta att vissa typgodkända eller certiﬁerade taksäkerhetssystem förutsätter en viss minsta tjocklek på underlagstaket.


Det är mycket viktigt att under byggskedet och efter färdigställandet av takarbetet kontrollera att arbetsbeskrivningar och ritningar har följts. ägna särskild uppmärksamhet åt infästningar av taksäkerhetsprodukterna i den bärande takkonstruktionen!


\"Mer om projektering av taksäkerhet ﬁnns i kapitel 4 , \"Projekteringsansvar, Taksäkerhetsanordningar\".\"


Boverkets Byggregler (BBR) 2014. Inledning


Hela avsnitt 8:24 har omarbetats i enlighet med den struktur som övriga delar av Boverkets Byggregler har (BFS 2008:6), det vill säga funktionskrav med förslag till lämplig veriﬁering i allmänna råd.


Att gällande föreskrifter ändrats till råd innebär inte att kravnivån ändrats men möjliggör teknisk utveckling inom området.


Det åligger byggherren att visa att en alternativ lösning ger samma skydd som den lösning som nämns i rådstexten.


Från och med 1 juli 2014 har BBR:s avsnitt 8:241, 8:242, 8:2422 och 8:2431ändrats och inarbetats i detta kapitel.


Reglerna är uppdelade i tre huvudområden med föreskrifter enligt angivna underrubriker:


Under allmänt anges portalkrav.8:242 Tillträdesanordningar, fast säkerhetsutrustning och fasta arbetsställen


8:2421 Tillträdesvägar till tak 8:2422 Fast säkerhetsutrustning för förﬂyttning på tak 8:2423 Fasta arbetsställen 8:243 Skyddsanordningar


8:2431 Fästanordningar för linor till säkerhetsselar och dylikt 8:2432 Fotstöd vid takfot och takbrott 8:2433 Skyddsanordningar för att undvika genomtrampning 8:2434 Skyddsanordningar mot fallande is och snö.


Det kan betraktas som uppenbart onödigt med särskilda anordningar för tillträde till tak, fast säkerhetsutrustning för förﬂyttning på tak och skyddsanordningar mot fall då:


taket saknar fast arbetsställe och det inte ﬁnns något annat särskilt skäl att anta att taket behöver beträdas för byggnadens användning eller drift. Det kan betraktas som uppenbart onödigt med fast säkerhetsutrustning för förﬂyttning på tak och skyddsanordningar mot fall då taket har låga lutningar och det arbete som behöver utföras för byggnadens användning eller drift utförs på betryggande avstånd från takets kant Exempel på fasta arbetsställen är skorstenar, ventilationsanläggningar, solfångare, solceller eller vattengångar som måste nås genom att beträda taket. (BFS 2014:3)


Fasta anordningar för tillträde till tak bör vara utförda med en korrosionsbeständighet motsvarande den hos varmförzinkat stål med ett skyddande lager om minst 50µm. Speciﬁkationer och provningsmetoder ﬁnns i SS-EN ISO 1461. (BFS 2014:3)


Anordningar avsedda för infästning av säkerhetslinor bör dessutom klara det dynamiska livlinerycket beskrivet i SS-EN 516. (BFS 2014:3)


Regler för yrkesmässigt beträdande av tak ges ut av Arbetsmiljöverket.


Regler om driftutrymmen och tillträdesvägar till dessa ﬁnns i BBR 3:431.


Tillträde till tak bör ordnas invändigt via stege eller trappa till taklucka eller vägglucka i uppbyggnad på taket om fasadhöjden närmast uppstigningsstället är 8m eller högre.


Om nivåskillnaden mellan vånings- eller vindsplan och taklucka eller vägglucka överstiger 1,2m bör fast eller fällbar stege ﬁnnas.(BFS 2014:3)


Då tillträde till tak ordnas via invändig uppstigningsanordning bör uppstigningsöppningarna förses med räcke så att risken för fall begränsas.


Taklucka: Dagermått minst 0,60 x 0,90 m. Vägglucka: Dagermått minst 0,60 x 1,20 m. Observera! Enligt AMA Hus 21 och Branschrekommendationen gäller 0,7 x 0,9 m respektive 0,7 x 1,2 m.)


Om fasadhöjden närmast uppstigningsstället är högre än 4 m men lägre än 8m bör tillträdet till taket ordnas antingen invändigt eller utvändigt via fast monterad eller fällbar väggstege med fallskydd.


Vid fasadhöjd högst 4 m kan lös anliggande pinnstege användas vid tillträde till tak. Vid uppstigningsstället till taket ska takfoten vara försedd med glidskydd för stegen.


Då tillträde till taket ordnas via invändig uppstigningsanordning bör uppstigningsöppning för tak- eller vägglucka förses med räcke, höjd minst 0,5 m.


Regler om utrymningsvägar ﬁnns i BBR 5:3.


Figur 11:11. Invändig tillträdesled, taklucka.


Figur 11:12. Invändig tillträdesled genom vägglucka.


Figur 11:13. Utvändig tillträdesled med ryggskydd.


OBS! Tänk på att ange hållfasthetskraven vid projektering av väggstegars infästning.


Figur 11:14 a. Utvändig tillträdesled via löst anliggande stege.


Figur 11:14 b. Fasadhöjd högst 4 m mäts vid uppstigningsstället.


BBR 8:2422 Fast säkerhetsutrustning för förﬂyttning på tak


bör ﬁnnas där byggnadens taklutning är större än 1:10 (~ 6°).


bör ﬁnnas vid taknocken om byggnadens fasadhöjd är högre än 8 m.


bör förses med en uppstigningsanordning om höjden från arbetsstället på taket till skorstenens krön är större än 1,2 m. Uppstigningsanordningen bör förses med skydd mot fall om höjden är högre än 4 m från arbetsstället till underliggande plan som hindrar fortsatt fall.


Skyddet bör utformas så att det inte försvårar transport av arbetsmaterial och utrustning.


Om bärläktsteg används som fast takstege bör den kompletteras med tydligt markerade infästningsanordningar för säkerhetslina. (BFS 2014:3)


Figur 11:19. Fast stege med ryggskydd när fallhöjden överstiger 4 m.


eller servicepliktiga installationer som fordrar regelbundet underhåll bör ha en tillgänglig yta om minst 0,30x0,60m.


Det kan vara en horisontell yta på skorstenens krön eller en plattform som ligger högst 0,5 m under krönet.


Skyddsräcken bör vara minst 1,0 m höga och ha handledare vid överkanten och på halva räckeshöjden.


som fordrar tillsyn och service enligt Boverkets senaste exempel är, förutom skorstenar, ventilationsanläggningar, solfångare, solceller och vattengångar som till exempel vinkelrännor, ränndalar, gesimsrännor och hängrännor på tak.


Figur 11:24. Tillträdesleder till solfångare.


Figur 11:20. Tillträdesleder till ﬂäktar.


Figur 11:21. Tillträdesled, gångbrygga och stege då taket lutar mer än 1:10.


Figur 11:23 b. Stegplatta bör vara minst 30 x 35 cm.


BBR 8:2431 Fästanordningar för linor till säkerhetsselar


Om fasadhöjden är större än 3 m bör det, oavsett taklutning, ﬁnns fästanordningar för linor till säkerhetsselar vid taknocken eller motsvarande högre del av taket.


Om det är nödvändigt för att man ska kunna röra sig säkert på taket bör sådana fästanordningar även ﬁnnas på andra delar av taket.


Fästanordningarna kan utgöras av lämpligt utformade nockräcken, takstegar eller gångbryggor.


På tak som lutar högst 1:10 (~ 6°) där takarbeten behöver utföras närmare än 10mfrån takfoten kan fästanordningarna utgöras av fästöglor med högst 5 m inbördes avstånd.


Fästöglor behövs normalt inte på tak som lutar högst 1:10 (~ 6°) där takarbeten inte behöver utföras närmare än 10 m från takfoten.


Figur 11:25. Förankringsanordning, gångbrygga


Figur 11:26. Förankringsöglor för småhus.


Figur 11:27. Förankringspunkter/ öglor, säkerhetshakar.


BBR 8:2432 Fotstöd vid takfot och takbrott


Stadiga fotfästen bör ﬁnnas då byggnadens fasadhöjd är högre än 8 m och taklutningen är större än 1:3 (~ 18°).


Observera! Fotränna uppfyller inte längre kravet för stadigt fotstöd!


BBR 8:2433 Skyddsanordningar för att undvika genomtrampning


Ett räcke som är minst 0,5 m högt eller ett galler på undersidan av öppningen minskar risken för att trampa igenom eller falla ner.


Observera! Gäller oavsett storlek på ytan av öppningen!


Takfönster som lutar mer än 60° eller är upphöjda minst 0,35 m över takytan behöver inte förses med skyddsanordningar.


Figur 11:29 Uppbyggnad för takfönster som ej bär personlast.


Figur 11:31. Räcke runt ljusinsläpp av plast alternativt takfönster som ej bär personlast.


Figur 11:30. Nedåtöppnande brandgasventilator.


BBR 8:2434 Skyddsanordningar mot fallande is och snö


Vid byggnaders entréer kan särskilda risker för personskador ﬁnnas


när byggnadens fasadhöjd är högre än 8 m eller när byggnadens taklutning är större än 1:3 (~ 18°). Exempel på utformning av snörasskydd ﬁnns i SS 831335.


Boverket ser den nya regeln från 2008 som ett komplement till ordningslagen.Ansvaret för att åtgärden vidtas åvilar fastighetsägaren eller annan som satts i ägarens ställe.


\"Vill du återgå till kapitel 12 \"Underhåll, avsnitt Rengöring\".\"


Figur 11:32 a. Olika skydd mot fallande is och snö.


Figur 11:32 b. Avstängningar vid snöskottning.


Figur 11:32 c. Skyddsutrustad snöskottare.


Figur 11:32 d. Snöskottare säkert fäst i nockräcke.


Som ett komplement till Boverkets Byggregler, BBR, avsnitt 8:24, innehållande föreskrifter och allmänna råd till Plan- och bygglagen, redovisar plåtslageribranschen sina erfarenheter till arkitekter och konstruktörer med ﬂera om hur taksäkerhetsanordningar ska vara utförda, tillverkade och monterade för att största möjliga säkerhetsnivå ska uppnås.


\"Taksäkerhetkommitén har, sedan detta skrevs, publicerat \"Branschstandard för taksäkerhet\". Denna når du via www.taksakerhet.se/branschstandard .\"


Allt sedan taken på landets fastigheter började utrustas med olika säkerhetsanordningar har dessa i huvudsak monterats av byggnadsplåtslagare.


Tidigare utfördes takstegar, räcken och bryggor med konsoler av metall i korrosionståliga och tjocka godstjocklekar, vilka klarade takmaterialets olika livslängd utan att behöva bytas ut. Ofta kunde man efter omläggning av tätskiktet återmontera taksäkerhetsanordningarna efter att dessa bättringsmålats. Tillsammans med den väl utprovade metoden för infästning – genomgående skruv och mutter – samt ett kraftigt motlägg på undersidan av yttertaket utgjorde detta system under ﬂera årtionden den traditionella metoden att montera taksäkerhetsanordningar. Undertaken var då också vanligtvis utförda av 23 mm underlagsspont. Ritningar och beskrivningar på konstruktionen av hela detta infästningssystem infördes först i BABS 1960 och överfördes till SBN 67 för att senare införas i svensk produktstandard för takskydd. Efter beslut att monteringsbeskrivningar inte längre skulle få ingå i produktstandardblad infördes dessa i beskrivningar för taksäkerhetsprodukter i AMA Hus.


Numera återﬁnns monteringsanvisningar för tillträdes- och skyddsanordningar för tak i AMA Hus, avsnitt NSJ.


I början av åttiotalet började ett antal nya produkter för taksäkerhetsanordningar och infästning att lanseras. Tillverkarna försökte genom produktutveckling få fram modernare och lättare konstruktioner. Bland annat skulle konsolerna vara justerbara efter takets lutning och godstjocklekarna och ytbeläggningen försökte man minimera av kostnadsskäl och i konkurrenssyfte. även olika metoder för snabbfästen av räckes- och bryggkonsoler utvecklades i snabb takt. De nya konstruktionerna ledde i början till att allt för många delar ingick i systemet och liknade mest en mekanosats, som skulle monteras ihop uppe på taken. Detta skedde naturligt, eftersom marknaden för taksäkerhetsprodukter ökade mångfalt efter riksdagsbeslut 1985, där kravet vid nybyggnad och upprustning av beﬁntliga tak skärptes väsentligt.


Det visade sig snart, att många nya produkter hade stora brister och blev felaktigt monterade. Ofta saknades riktiga monteringsanvisningar från tillverkarna till de många delar i systemen som skulle fogas samman. Detta medförde att montörerna blandade nya och gamla konsoler och snabbfästen från olika tillverkare, vilka konsoler aldrig var provade tillsammans. För att komma till rätta med detta smygande problem med eventuell falsk säkerhetsutrustning på upprustade och nya byggnader tog Centrala Arbetsmiljökommittén inom byggnadsplåtslageribranschen initiativ till ett byggforskningsprojekt. I detta arbete engagerades fem väl insatta personer för att studera grundläggande fakta, prova och utvärdera såväl nya som tidigare använda produkter samt ge förslag på lämpliga tekniska lösningar. Alla prover utfördes vid SP, Sveriges Provnings- och Forskningsinstitut. Projektet medförde bland annat att Boverket ställde krav på märkning av produkter och systemfrån och med1994.


\"Genom detta byggforskningsprojekt, som ﬁnns dokumenterat i rapporten \"Infästning av takskyddsanordningar\" T22:1993 har plåtslageribranschen inte bara praktiska kunskaper utan även deltagit i produktutveckling. Branschen har också härigenom\"


inhämtat faktakunskaper på området och vet vad man ska tänka på för att erhålla en säker infästning av taksäkerhetsanordningar.


Av projektet framkom klart att hela system av taksäkerhetsanordningar såsom konsol, underlagstak och infästningsdetalj måste dynamiskt provas tillsammans som en enhet, för att full säkerhet ska kunna säkerställas. Den som vill veta mer kan studera rapporten.


Med utgångspunkt från erfarenhet och praktiska och teoretiska kunskaper inom området taksäkerhetsprodukter kommer här att steg för steg redovisas råd och tips om lägsta godtagbara standard inför projektering och konstruktion av nya byggnader samt vid upprustning av beﬁntliga tak.


Projektering av tillträdes- och skyddsanordningar


Kraven på ökad taksäkerhet fordrar övertänkta planlösningar för en god takarkitektur. Det är viktigt att tänka igenom, hur tillträdet till takplanet ska lösas.


\"Vårt beﬁntliga fastighetsbestånd kräver förbättrad tillgänglighet från översta våningsplanet till vindsvåning och vidare till yttertaket. Detta är även påtalat i rapporten Ds 1997:53, Fastighetsägares ansvar enligt Arbetsmiljölagen, från Arbetsmarknadsdepartementet som ett mycket försummat område i byggandet. Det är ofta mycket dåliga tekniska lösningar ur ergonomisk synpunkt för bland annat tillträde till \"husets femte fasad\" – taket.\"


\"Som ett komplement till projekteringsansvaret och arbetsgivaransvaret beträffande arbetsmiljöbedömningar föreslås i rapporten att en ny bestämmelse införs i Arbetsmiljölagen. Denna nya bestämmelse skulle avse direkt arbetsmiljöansvar för fastighetsägaren att se till \"att en fastighet är så beskaffad och utrustad med sådana fasta anordningar, att arbete som normalt kan komma att bedrivas där kan utföras utan risk för ohälsa eller olycksfall\". (Denna bestämmelse är ännu inte genomförd.)\"


Samordna gärna så att det går att komma åt schakt och kanaler inifrån byggnaden via vinden i stället för uppifrån taket. Det är också viktigt att försöka samla ventilationshuvar och skorstenar till en begränsad del av taket eller till en sida av takfallet. Då kan nockräcken och gångbryggor placeras på motsatt sida av takfallet. önskar man ha skyddsanordningarna på samma sida som skorstenarna behöver gångbryggan inte nödvändigtvis monteras på mindre avstånd än 1 m från taknock. Genom att ﬂytta ner utrustningen en bit på takfallet och anordna strategiska tillträden till nock kan den dras förbi hindren utan avbrott.


Ur utseendesynpunkt kan skyddsanordningarna, utan att säkerheten blir lidande, även färgsättas lika som takbeläggningen, så att de inte framträder så tydligt.


Bild 11:3. Genomtänkt tillträdesväg till taket.


Förbindelseleder till tak ska som huvudregel placeras invändigt via trapphus eller hiss till vindsplan försedda med tak- eller vägglucka.


Enligt AMA Hus 21 och Branschrekommendationen ska takluckor ha ett dagermåttet om minst 0,7 x 0,9 m vid taklutning upp till 1:1 (45°) . Vid större lutning minst 1,2 m i takfallets riktning. Vägglucka utförs minst 0,7 x 1,2 m. (Boverkets byggregler, BBR, föreskriver dagermåttet 0,6 x 0,9 m respektive 0,6 x 1,2 m.)


För industribyggnader, idrottshallar och liknande som saknar våningsplan kan tillträdet förläggas antingen som fast utvändig eller invändig (stege/trappa) tillträdesled; se Utvändig förbindelseled till tak.


Om nivåskillnaden vid invändig förbindelse från vindsplan till taklucka är större än 3,0 m rekommenderas plattform med trappa som tillträdesled. Mellan plattformen och luckan monteras en 0,35 m bred fast eller fällbar stege, lämplig nivåskillnad 1,5 – 2,0 m; se SS831334.


Om tillträdesled till tak ska ske via invändig vägglucka, minst 0,7 x1,2 m, placeras den så, att luckans underkant ligger cirka 0,6 m över golv. Om luckan måste placeras högre upp på väggen, så att nivåskillnaden blir större än 0,6 m, måste trappa eller trappa med plattform anordnas, för att det ska bli en bra arbetsmiljöanpassad utgång till taket.


Förbindelselederna till tak ska anordnas, så att de lätt kan nås och användas utan kompletterande verktyg och redskap – nyckel undantaget. Vägg- och takluckor måste vara utförda så att de inte kan slås i lås ofrivilligt utifrån. Låsning av tillträdeslucka inifrån kan lämpligen ske genom t ex hakanordning. Belysning måste ﬁnnas vid invändiga förbindelser på vindar med trappomkopplande strömbrytare. Takluckor rekommenderas att generellt utföras i dagermått 0,9x0,7 m eller om luckan är snedställd 0,8 x 0,8 m för att underlätta upp- och nergång från yttertaket.


I anslutning till tillträdesluckan kan med fördel placeras en skylt med information om takmaterial, skyddsanordningar och skyddsutrustning med mera.


För att underlätta tillsyn och underhåll, till exempel snöskottning, bör taklucka vid branta tak anordnas både vid taknock och vid takfot. Takluckorna bör vidare placeras i närheten av utrustningar eller anordningar som kräver regelbunden tillsyn.


Figur 11:33. Invändig plattform med trappa.


Figur 11:34. Vägglucka. Höjd minst 1,2 m.


Om fasadhöjden vid uppstigningsstället är högst 8 m kan tillträdet till taket ske med en utvändig, fast monterad eller fällbar 0,4 m bred stege med ryggskydd. Måttet mäts mellan vagnsstyckena.


Vid annan utformning ska det ﬁnnas minst 0,16 m utrymme för varje fot, om stållina eller skena för glidlås som kopplas till säkerhetsselen placeras mellan vagnsstyckena.


Stegpinnarna ska ha ett högsta centrumavstånd av 0,3 m. Avstånd mellan stege och vägg bör vara minst 0,15 m, vilket begränsar möjligheten att använda från vägglist utfällbar stege. Fast utvändig stege ska där den kan nås av barn avslutas cirka 2 m över mark. När fast stege användes som utrymningsväg bör den avslutas cirka 1,5 m över mark – stege som är oåtkomlig för barn cirka 0,3 m över mark. Lös stege med upphängningskrokar ska ha längden anpassad efter läget av lägsta stegpinne i den fasta stegen. Utvändig stege ska uppe vid takfot avslutas så att översta stegpinnen placeras minst 30 mm ovanför hängränna eller takyta. Handledarnas höjd över översta stegpinnen ska vara minst 1 m. Bredden mellan handledarna ska vara minst 0,45 m för att underlätta upp- och nergång från taket.


Om utvändig stege även är avsedd att kunna användas som nödutrymningsväg ska den vara försedd med ryggskydd, som avslutas 2,5 m ovan mark. Ryggskydd kan ersättas av annat av Arbetsmiljöverket godkänt fallskydd.


Planera för en säker montering av väggstegen till fasaden. Väggstegen kan med fördel förses med förbindning från handledarens avslutning uppåt till fast monterad takstege.


Krav på hållfasthet för fasta stegar och dess komponenter, se SS 831340.


Bild 11:4. Väggstege med styrt glidlås på fast förankringslina/skena. Foto: BH Sala.


Lös anliggande pinnstege får användas som tillträdesled till tak om fasadhöjden vid uppstigningsstället är högst 4 m.


Stegen ska uppställas med en lutning på 75° vilket motsvarar 1 m ut vid markytan, lodrätt räknat från stegens anliggningspunkt mot glidskydd eller hängränna.


Stegen måste ha en längd så att den slutaromkring 1 m över takfoten. Det innebär att stegens totala längd måste vara minst 5 m.


När lös anliggande pinnstege används ska den vid takfoten vara försedd med glidskydd.


Glidskyddet ska vara säkert monterat ovanför hängränna och placeras vid sidan om den fasta takstegen. Detta ger den säkraste och bästa övergången från lös anliggande stege till fast takstege vid upp- och nergång till och från taket.


Fast glidskydd på tak ska passa för anliggande stege enligt SS 2091 med högsta invändiga bredd på 440 mm.


När stegen inte används ska den hängas upp horisontellt på avsedd plats.


Endast stegar som är typgodkända eller typkontrollerade enligt Arbetsmiljöverkets Författningssamling AFS 1999:10 får användas.


Figur 11:36. Rekommenderad lutning av stege.


Enligt PFS 1985:4 som tillägg till SBN 1980 infördes från den 1 januari 1986 en helt ny bestämmelse.


Krav om räcke nedanför och vid sidan om uppstigningslucka vid fasadhöjd 4 m eller mer och taklutning större än 1:4 (~14°)


Enligt BBR 2008 gäller numer 1:10 (~6°).


även om fasadhöjden skulle understiga 4 m rekommenderas att branta takfall kompletteras med räcke eller motsvarande skyddsanordning nedanför öppningen.


Kravet på hållfasthet för räcken och dess infästning i takkonstruktionen är densamma som för övriga taksäkerhetsprodukter. Enligt SS 831333 ska räcke med sin infästning i alla punkter tåla en dynamisk belastning från en säkerhetslina.


Räckets höjd anges till omkring 0,5 m över takytan som funktionskrav. Beakta dock att räckets höjd kan medföra stor momentbelastning vid takytan. Förstärkning av infästningen görs lämpligen i anslutande brygga eller stege. Placera räcket så att luckan dels kan öppnas utan hinder dels inte försvårar utstigningen till stege/brygga.


Från vissa arkitekter har ibland framförts, att bland annat räckena skulle ge utseendemässiga problem genom att de tecknar sig alltför tydligt mot taket eller himlen. Problemet går naturligtvis att lösa på andra sätt och ge i stort motsvarande skydd och säkerhet vid utstigning på yttertak. Se ﬁgur 11:39 och 11:40.


Här följer några exempel på lösningar för att motverka utseendemässiga problem med räcken:


En gångbrygga på minst 1 m längd monteras nedanför uppstigningsluckan, så att den täcker både luckan och stege från uppstigningsstället. Luckan öppnas då lämpligast åt sidan; se ﬁgur 11:39.


En ny typ av taklucka som öppnas nedåt i takets lutning, där räckena ingår i luckans öppningsmekanism och sålunda är osynliga från utsidan när luckan är stängd. Denna typ av lucka måste alltid tillverkas i måttet minst 0,70 x 0,90 m enligt AMA Hus och Braschrekommendationen för att möjliggöra en lätt utstigning från ståplatta på den utfällbara stegen från vindsplan till takstegen på luckans översida; se ﬁgur 11:40. (Enligt Boverkets Byggregler, BBR, krävs måtten 0,6 x 0,9 m.)


Det rekommenderas att alltid öppna takluckorna nedåt i takets lutning där räcken inte krävs eller anordnas. På så sätt förbättras säkerheten generellt vid utstigningen.


Takstegar: Takpinnstegar och taktrappstegar


För att möjliggöra bästa möjliga förﬂyttning på taket bör lämplig tillträdesanordning väljas med hänsyn till taklutning.


Vid taklutningar under 12° kan gångbrygga med fördel användas även i takfallets riktning; se ﬁgur 11:41.


Vid branta takfall större än 1:3 (~18°) kan krävas takstegar mellan takfot och takbrott upp till gångbrygga, så kallad fallstegar.


Takpinnstegar och taktrappstegar med en gåbredd av 0,35 m och halkstopp på sidorna ska – om inte typgodkänd eller certiﬁerad utrustning användes – sättas fast i undertaket med hållare och genomgående skruv med bricka samt mutter, chögst 2 m. Mothållsjärn eller träregel på undersidan ska ha en längd av minst 0,35m; se ﬁgur 11:44 ochAMAHusavsnitt NSJ.


Alla takstegar måste vara fastsatta på minst fyra infästningsställen – två upptill och två nertill på taket – så att stegarna inte går att röra i sidled. Vid korta takfall till exempel på villor kan godtas att mellan infästningsstället upptill och nertill på taket använda distanskonsoler vilka enbart fungerar som stöd mot takbeläggningen. Pinnarna i takpinnstegar måste vara genomgående i sidostängerna och svetsade eller till exempel stukade på utsidan.


Om typgodkända eller certiﬁerade takstegar föreskrivs måste godkända kombinationer anges genom beskrivningar och ritningar på konsol, snabbfäste, falsfäste eller fotplatta samt i vilka underlag dessa kan monteras tillsammans.


Vilka kombinationer som får utföras ska framgå från tillverkarna i deras monteringsanvisningar.


Lösa taksteg (bärläktsteg) som fästs i vanliga, klena (25 x 38 mm) bärläkt klarar inte de krav som ställs för typgodkännande eller certiﬁering enligt gällande standard. Man avråder från användning av taksteg på byggnader med fasadhöjd större än 4 m.


Figur 11:44. Infästning av takstege, detalj.


Gångbryggor bör ur säkerhetssynpunkt monteras cirka 1 m ner på takfallet så att bryggans gåyta blir betydligt lägre än takets övre linje.


Vid mycket branta taklutningar~ 45° bör lämpligen ett nockräcke monteras ovanför bryggan. Räcket kan då också fungera som handledare vid förﬂyttning i sidled på gångbryggan.


Gångbryggor Typ B enligt Boverkets Byggregler med en minsta plattformsbredd 0,35 m får endast användas i Sverige enligt SS-EN 516. Plattformen på gångbryggan Typ B ska på båda långsidorna förses med uppvikta kanter som når minst 20 mm över plattformen för att hindra halkning.


Gångbryggorna ska – om inte typgodkänd eller certiﬁerad utrustning användes – sättas fast i undertak med hållare och genomgående skruv med bricka samt mutter, c högst 1,2 m. Mothållsjärn eller träregel på undersidan av den bärande takkonstruktionen ska ha en längd av minst 0,5 m. Infästningen ska utföras stumt, det vill säga hållarna ska vara fastsatta både framtill och baktill. Se även AMA Hus avsnitt NSJ.


I Sverige ﬁnns lång tradition av att alltid kunna använda och lita på gångbryggor som tillträdesleder och som förankringspunkt för säkerhetslinor oavsett var de varit monterade på taket. I europastandarden SS-EN 516 för bland annat gångbryggor har införts två olika klasser:


Klass 1 = Anordning som inte kan användas som förankringspunkt. Klass 2 = Anordning som kan användas som förankringspunkt. Här måste på det bestämdaste avrådas från att det utifrån oklara byggråd projekterats in falsk säkerhet på tak såsom tillträdesled, gångbrygga klass 1. Ett sådant utförande skulle strida mot kravet på riskanalys och god planering för ett säkert arbete redan i projekteringsskedet.


Vid konstruktion av nya typer av gångbryggor ska dessa utföras enligt SS-EN 516, klass 2, och provas både för statisk och dynamisk hållfasthet. Därefter ska tydliga monteringsanvisningar upprättas. Bryggorna ska alltid hålla som förankringsanordning för lina till säkerhetssele, oavsett från vilken riktning kraften anbringas.


\"Gångbrygga eller nockräcke kan med fördel kompletteras med stållina eller skena, som löper längs hela bryggan eller räcket, och till vilken en så kallad \"ryttare\" kopplas. Ryttaren utgör förankringspunkt för säkerhetslina, när person förﬂyttar sig horisontalt på taket.\"


Ytan på plattformen ska vara utformad så att halkning förhindras liksom snö- och vattensamling. Beträffande snögenomsläpplighet kan för ytterligare information hänvisas till SS 831363.


Rekommenderas att förbindningar mellan plattform och konsol är justerbar efter olika taklutningar. Vissa konsoler är instabila vid gång i bryggans längdled och måste då sidostabiliseras. Detta gäller speciellt då det sitter endast två konsoler på en brygga. Vissa bryggor/konsoler kräver att minst tre konsoler monteras för att sidostabiliteten ska vara tillfredsställande.


I dag ﬁnns hos de större tillverkarna även standard för hörnförbindningar att användas för sammanfogning av två gångbryggor i ett rätvinkligt hörn. Konsolerna ska alltid placeras så nära hörnet som möjligt för bästa stabilitet. Vid avslut av bryggan får överkragning från yttersta konsol vara högst 0,3 m.


Figur 11:45. Gångbrygga med räcke/handledare och säkerhetsskena.


Figur 11:46. Detalj, infästning av brygga.


\"Bild 11:5. Säkerhetslina kopplad till stållina med \"ryttare\". Foto: BH Sala\"


Figur 11:47. Hörn, 90°, till gångbrygga. Figur: Lindab Proﬁl AB.


När gångbryggor även måste användas som utrymningsvägar eller förbindelseleder till ﬂäktrum eller hissmaskinrum ﬁnns även som komplettering standardiserade 1 m höga räckesstolpar samt räckesföljare att beställa från de större svenska tillverkarna av taksäkerhetsanordningar. Om vissa typgodkända eller certiﬁerade gångbryggor föreskrivs vid projektering måste enbart godkända komponenter, såsom snabbfästen, falsfästen eller fotplattor användas, vilka i kombination med underlagstak har provats tillsammans och visar sig klara belastningen.


Figur 11:48. Brygga med stålvajer. Figur: CW Lundberg AB.


Bild 11:6. Gångbrygga med 1 m högt skyddsräcke. Foto: Weland Stål AB.


Helt beroende på vilken funktion räckena är avsedda för samt var de är placerade på takfallet avgör räckets namn, krav på infästning och hållfasthet med mera; se SS 831331 som anpassats till SS-EN 795.


Fasadhöjd över3 m Taklutning 1:10 (~ 6°) Nockräcke


Nockräcken består ofta av ett rör monterat i konsoler med ett c-avstånd på 1,2 m och på en höjd över takytan av 0,15 m.


Ett nockräcke ska normalt placeras en bit ner på ena takfallet så att räckesföljarens övre nivå blir lägre än takets övre linje.


Räckets huvudfunktion är att utgöra förankringspunkt för säkerhetslina för arbete på båda takfallen vid till exempel sadeltak.


Räcken kan också kombineras med förankring för horisontella fallskydd bestående av stållina till vilken en linryttare kopplas utgörande förankringspunkt för säkerhetslina.


Nockräcket med sin infästning ska i alla punkter enligt den nya europastandarden SS- EN 795 klara en statisk punktbelastning av 10 kN i den eller de riktningar som belastningen kan angripa vid användandet.


Nockräcket med sin infästning ska i alla punkter även klara en dynamisk test där en stålvikt på 100 kg med 2 m lång säkerhetslina får falla 2,5 m; se ﬁgur 11:49.


Statisk och dynamisk provning utförs enligt SS-EN 795.


Nockräcket är dessutom avsett att utgöra fotstöd vid förﬂyttningar i sidled på låglutande tak. Möjligheten att gå med nockräcke som stöd är dock mycket begränsad. Gångbrygga rekommenderas.


Det gäller samma krav på infästning i den bärande takkonstruktionen som för takbryggor. Hållarna måste sitta stumt fast på taket med genomgående skruv med bricka och mutter. Mothållsjärn eller träregel på undersidan av yttertaket ska ha en längd av 0,5 m – om inte typgodkänt eller certiﬁerat infästningssystem användes.


Beakta att räckesrören ska förankras så att de inte kan rotera eller förskjutas i sidled. För vissa konsoler krävs att de sidostabiliseras mellan rör och konsol på minst en punkt. Detta gäller särskilt vid korta räcken.


Räcken vid takbrott ska dimensioneras så att de kan utsättas för ryck från säkerhetslina i de riktningar som belastningen kan angripa vid användandet. Vidare ska räcket kunna utgöra både fotstöd och tåla snölaster.


För snölaster se vidare under avsnitt Snöräcke/Snörasskydd .


Beträffande statisk och dynamisk provning gäller samma krav som för nockräcken.


Avstånd mellan konsolerna är normalt 1,2 m, men vi rekommenderar kortare avstånd om snölasten väntas bli stor.


Bild 11:7. Kombinerat snöräcke och räcke vid takbrott.


Bild 11:8. Vippbultar ska monteras tvärs inbrädningen. Här är de felmonterade.


Taklutning större än 1:3 (~18°) Det gäller samma krav på infästning i den bärande konstruktionen som för takbryggor. Hållarna måste sitta stumt fast på taket med genomgående skruv med bricka och mutter. Mothållsjärn eller träregel på undersidan av yttertaket ska ha en längd av 0,5 m – om inte typgodkänt eller certiﬁerat infästningssystem användes.


Takfotsräcken är i första hand avsedda att utgöra fotstöd vid förﬂyttning och arbete vid takfot. För att kunna fungera som takfotsräcke är det tillräckligt med en räckesföljare. Om takfotsräcket också ska fungera som snörasskydd måste ytterligare rör ﬁnnas. (Se vidare under avsnitt Snöräcke/Snörasskydd .)


Räcket vid takfot med sin infästning ska tåla en statisk punktbelastning av 10 kN endast i takfallets lutning; se SS 831331.


Takfotsräcke ska placeras så nära takfoten som möjligt. Vid öppna icke inbyggda taksprång rekommenderas att montera mothållsjärn eller träreglar på utsidan av taksprånget, vilket också underlättar montering från ställning eller mobil arbetsplattform. även eventuell läckagerisk för fästdon till konsoler elimineras därigenom helt.


Fasadhöjd större än 8 m Taklutning större än 1:3 (~18°) Vanliga fotrännor uppfyller inte längre kravet för stadigt fotstöd. Fotrännor utförda med enbart konsolkrokar på plåt- och tegeltak har i första hand funktion att avleda vatten från takytan till stuprörsavlopp och inte att utgöra fotstöd.


\"Från och med Boverkets Byggregler, BBR, 2008 regleras skyddsanordningar mot fallande snö och is som ett komplement tillordningslag 3 kap 3 § (se SFS 1993:1617) som reglerar och styr vad som gäller när bland annat \"snöskydd\" måste monteras på tak.\"


\"Snö och is som kan rasa ned och skada personer eller egendom på offentlig plats ska utan oskäligt dröjsmål avlägsnas från tak, rännor och liknande anordningar. Detta ska ske på ett sådant sätt att det inte därigenom uppkommer risk för att personer eller egendom kommer att skadas. Ansvaret för att åtgärderna vidtas vilar på ägaren eller den som till följd av nyttjanderättsavtal eller på någon annan grund är i ägarens ställe.\"


För att förhindra okontrollerade snöras från tak kan snöräcke eller snöglidhinder monteras. SS 831335 innehåller funktionskrav och hållfasthetsberäkningar för snöräcke. Snöräcke med sin infästning ska tåla dels en statisk belastning av 5kN/m i takfallets riktning, dels en punktbelastning av 1,5 kN i alla punkter i takfallets riktning. I övriga riktningar är punktbelastningen 1,0 kN. Statisk provning för punktbelastning respektive utbredd last utförs enligt SS831361 och SS831367. även den dynamiska belastningen provas, dock bara i takfallets riktning, enligt SS-EN516.


Enligt standarden får större mellanrum än 50 mm mellan längsgående rör eller proﬁler inte förekomma. Från snöräckets nedre del till takytan får det vara högst 30 mm för att hålla snö och is på plats. Vid tak av proﬁlerad plåt gäller måttet till proﬁltopparna. Om taket är täckt med till exempel högproﬁlerad plåt (> 70 mm), bör snöräcket utformas så, att det förhindrar is och snö att glida ut under räcket i proﬁlbottnarna. Snöräcke utfört som galler i stället för med rör är att föredra.


Då snörasskydd placeras endast på en del av takfoten, till exempel över en entré, kommer belastningen på de yttre konsolerna och räcket att bli mycket stor. Snölast från en stor del av taket hamnar på denna del av räcket. Det är en bättre lösning att låta räcket gå ända ut till takets gavel eller förstärka den yttre konsolen och avsluta räcket i direkt anslutning till konsolen.


Beakta att snöräcke även kan fungera som takfotsräcke eller räcke vid takbrott. Det ska då ha motsvarande hållfasthet och monteras på samma sätt som dessa, det vill säga vara utfört så att säkerhetslina kan förankras till skyddet om det är monterat vid takbrott.


Figur 11:52. Måttkrav enligt standard på snöräcke med rör.


På låglutande tak under cirka 6° godtas att säkerhetslina får förankras i öglor.


öglan ska ha en förankringspunkt för säkerhetslinan 0,15 m över takytan. De monteras på cirka5 m inbördes avstånd och på högst 10 m avstånd från takfoten, på i princip samma sätt som nockräckeskonsoler.


öglorna ska klara ett kraftigt ryck i säkerhetslina. öglorna ska därför förutom dess dynamiska belastning tåla en statisk punktbelastning av 10 kN i den eller de riktningar som belastningen kan angripa vid användandet.


Fasadhöjd över3 m Taklutning mindre än 1:10 (~ 6°) Statisk och dynamisk provning utföres enligt SS-EN 795, Klass A2.


Det gäller minst samma krav på infästning i den bärande takkonstruktionen som för nockräcken. Hållaren måste sitta stumt fast på taket med genomgående skruv med bricka och mutter. Mothållsjärn eller träregel på undersidan av yttertaket ska ha en längd av 0,5 m – om inte typgodkänt eller certiﬁerat infästningssystem användes, vilka godkänts tillsammans med aktuell ögla.


På låglutande tak krävs särskild planering och förberedelse för underlag till infästning av öglor vid projektering av tak där ytskiktet av tätskiktsmatta, takduk eller plåt är lagt direkt på isoleringen. Om det på taket ﬁnns uppbyggnader för ventilations- eller hissmaskinrum kan förankringsöglorna med fördel monteras på väggarna till dessa uppbyggnader.


Det avrådes från att montera förankringsöglor i endast ett falsfäste för dubbelfalsad plåt.


Figur 11:54. Fäste för ögla monterad på infästningsplåt. Figur: Lindab.


Bild 11:9. öglor monterad på tornuppbyggnad.


Säkerhetshakar för tak är en ny europastandard, SS-EN 517, och en helt ny produkt för Sverige och även för övriga Norden.


Dessa säkerhetshakar är mycket vanliga i många länder i Europa – särskilt i Tyskland har de noterats vid studier av taksäkerhetsanordningar. Säkerhetshakarna är en intressant produkt som har många funktioner utöver att utgöra förankringspunkt för säkerhetslina. För tillämpningen enligt svenska byggregler kan säkerhetshaken direkt jämföras med kravet på tidigare så kallade fästöglor på låglutande tak mindre än 1:10 (~ 6°).


Säkerhetshaken är dock enligt SS-EN 517 indelad i två typer.


Typ A ska klara belastningar parallellt med taklutning.


Typ B ska klara belastningar vinkelrätt och parallellt med taket.


Säkerhetshakar har lägre krav på statisk punktbelastning (5 kN) än förankringsöglor (10 kN). Säkerhetshakar ska liksom förankringsöglor klara kravet vid det dynamiska testet (beskrivet under rubriken Nockräcke) och utgör därmed godkänd förankring av säkerhetslina enligt svenska byggregler under förutsättning att hänvisning sker till typ B.


Kravet på infästning i den bärande takkonstruktionen är detsamma som för förankringsöglor.


Fasadhöjd över3 m Taklutning mindre än 1:10 (~ 6°) I Europa har man normalt inte använt gångbryggor som förankringspunkter för säkerhetslinor på tak. Säkerhetshakar har däremot lång tradition som förankringspunkter för säkerhetslinor, stegarmed mera.Hakarna har därför sitt breda användningsområde utomlands på tak med större lutning än~ 6°.


Slutsatsen blir att användningen av säkerhetshakar för branta tak i Sverige kan eventuellt bli aktuell vid exempelvis tak med komplicerade och branta takytor med många hinder samt vid tornliknande byggnader. Dessa säkerhetshakar med så många olika funktioner kan komma till stor nytta vid enklare reparations- och underhållsarbete på tak som komplement till gångbryggor och räcken.


Figur 11:55. Säkerhetshake enligt SS- EN 517.


Bild 11:10. Säkerhetshakar på ett tak i Tyskland.


Allt material till taksäkerhets-anordningar ska ha hög kvalitet och ytbehandlas, så att de klarar den stora påfrestning som väder och vind utgör.


Detta krävs för att undvika att inte säkerhetsanordningarna på kort tid rostar sönder och försvagas.


Taksäkerhetsanordningar ska ge en betryggande funktion under många år. Taksäkerhetsanordningarna ska hålla längre än det system och ytskikt i vilket det ingår – till exempel plåt, tätskiktsmatta eller tegel – och är monterat. Hur lång tid taksäkerhetsanordningar håller beror på konstruktion, ytbehandling, yttre påverkan i form av slitage, skador och miljöpåverkan från mer eller mindre aggressiv luft. Industriorternas ofta dåliga luft påverkar generellt beständigheten hos taksäkerhetsanordningarna på dessa orter. Placering av taksäkerhetsanordningar i direkt anslutning till aggressiv luft från till exempel skorsten kan mycket snabbt ge en oacceptabel påverkan på olämpligt konstruerade taksäkerhetsanordningar.


Genom att metallisera taksäkerhetsdetaljer tillverkade av stål möjliggör man en beständighet som i normal miljö är tillfredsställande. De detaljer som ska monteras på koppartak kan dock inte vara tillverkade i metalliserad stål på grund av risken för bimetallisk (galvanisk) korrosion. Taksäkerhetsdetaljer till koppartak tillverkas i koppar eller rostfritt stål.


Rostfritt stål är dessutom nödvändigt när det är svårt att överblicka och att inspektera framtida påverkan i delar som inte kan metalliseras, till exempel små skruvar och skruv i dolda delar av taksäkerhetsanordningarna.


Materialen ska vara av metall och resistent mot korrosion liksom mot atmosfärisk och klimatisk påverkan.


Materialet ska vara fritt från fel eller egenskaper som kan försämra dess funktion. Skydd mot korrosion ska minst motsvara zinkmetalliserat stål, vilket ska vara utfört efter bearbetning med en zinktjocklek av lägst 50 μm.


Många arkitekter och fastighetsägare önskar, att taksäkerhetsanordningarna inte ska synas så tydligt utan smälta in i miljön på taken. De större svenska tillverkarna av säkerhetsprodukter kan i dag leverera produkter med pulverlack på metalliseringen för de vanligaste takbeläggningarnas olika färgsättningar.


Under avsnitt räcken vid uppstigningsöppningar ges också förslag på sådana lösningar, där räckena ingår i luckans öppningsmekanism och därmed är osynlig utifrån när luckan är stängd.


Vidare krävs vid projektering att det upprättas en takplan och att det planeras, så att taksäkerhetsutrustningen färgsätts och monteras på sådant sätt, att den inte framträder onödigt tydligt mot himlen utan att säkerheten därför tummas på.


Specialprodukter i rostfritt material såsom gångbryggor, stegar, nockräcken och förankringsöglor, som klarar anpassning till alla takbeläggningar, går att beställa från de större svenska tillverkarna av taksäkerhetsprodukter.


även nockräcken med konsoler ﬁnns på marknaden i koppar och aluminium för att motverka att bimetallisk (galvanisk) korrosion uppträder mellan olika ädla metaller på


Figur 11:56. Bimetallisk korrosion av varmförzinkad skruv på koppartak


Bild 11:11. Nockräcke av koppar. Foto: Weland Stål AB


Bild 11:12. Takbrygga och takstege tillverkade av rostfritt stål. Foto: Weland Stål AB.


Bild 11:13. Rostfri konsol på koppartak.


Beakta även att vatten, som droppar från en ädlare metall, kan missfärga takbeläggningen och väggbeklädnaden. Inte minst viktigt ur utseende och kvalitetshänsyn är att kapytor på taksäkerhetsanordningar av metalliserat stål bättringsmålas, om kapning sker efter att metalliseringen har utförts. I annat fall uppkommer förfulande rostränder på nedanförliggande tak och väggytor.


Generellt rekommenderas att genomgående fästdon till den bärande konstruktionen utförs i rostfritt stål.


Vid montering av plåtkonsoler med godstjocklek mindre än 5 mm bör bricka eller ﬂänsmutter alltid användas på ovansidan av konsolen för att undvika genomstansning. Utförandet bör anges i monteringsanvisning.


Vid montering av taksäkerhetsanordningar på tak som är täckta med tätskiktsmatta ellertakduk erfordras ofta en lastfördelande plåt, skiva eller dylikt. även detta bör anges i monteringsanvisning.


Vid infästning på plåt, tätskiktsmatta, takduk eller skiffertak ska konsolernas hela anläggningsyta tätas med 2 mm EPDM-gummi eller kloroprengummi. (Blymellanlägg är inte längre att rekommendera.)


Olika material och konstruktioner av hållarinfästningar måste anpassas till rekommenderad åtdragningskraft. åtdragningsmomentet bör ligga omkring 50Nm. Speciellt måste uppmärksammas de krav på täthet som ställs på en taktäckning samt behovet av rörelsemån hos olika taktäckningsmaterial och eller metoder.


Beakta att taksäkerhetsanordningarnas fästdon ofta måste efterdras innan garantitidens utgång. Någon efterdraging vid falsfästen ska inte göras men däremot ska korrosionsskador vid falsfästen särskilt kontrolleras.


Det är viktigt att tillverkare av taksäkerhetsanordningar upprättar utförliga monteringsanvisningar för sina produkter. Det har visat sig, att många montörer saknar kunskaper om hur skyddsanordningar ska fästas i olika takkonstruktioner. Detta har bidragit till att, i övrigt bra, utrustning genom okunnighet blivit felmonterad. Det är viktigt att berörda parter gör allt för att eliminera sådana misstag.


Skyddsutrustning för tak måste efter många års användning ha kvar sin hållfasthet, så att takarbetarna kan lita på utrustningen. Annars kan den utgöra falsk säkerhet och vara till skada mer än till nytta.


Alla typer av infästningssystem som förbinder de yttre taksäkerhetsanordningarna till takets bärande konstruktion måste uppfylla den hållfasthet, beständighet, täthet och kvalitet som krävs för olika typer av konsoler.


Varje system av taksäkerhetsanordningar måste vara provade tillsammans och vara godkända för att full säkerhet ska kunna uppnås. Det är ofta mycket svårt att förutsäga hur ett nytt system av konsoler, takmaterial och infästningsanordningar uppträder vid en dynamisk påverkan.


Bild 11:14. Lastfördelande plåt på isolering.


Bild 11:15. Efterdragning med momentnyckel. Foto: Torbjörn Osterling.


Infästningar av konsoler för nockräcken och gångbryggor med genomgående skruv och mutter M 10 med motlägg på takets undersida av träregel 45 x 95 x 500 mm eller vinkelproﬁl 50 x 50 x 500 mm klarar alla förekommande konsoler oavsett om de utförts i styv eller eftergivlig konstruktion.


Vid fastsättning med träregel ska på undersidan fyrkantig fjäderbricka av stål användas. Av täthetsskäl bör dock stålregel helst användas eftersom träreglar krymper när de torkar.


För infästning av takstegar räcker det med ett underlägg av trä eller stål av 350mm längd. Vissa äldre byggkonsoler kräver ett underlägg påomkring 850mm längd. Underlagstaken förutsätts vara av 23mmunderlagsspont eller plywood 19mm men klarar underlagsspont ner till 17mm. Skulle tunnare underlagssponten eller andra material användas måste träregel eller vinkelproﬁl fästas vid takstol eller annat från hållfasthetssynpunkt likvärdigt stöd.


Om inte arbetsutrymmen vid nybyggnad eller omläggning av yttertak ﬁnns från takets undersida för montering med motlägg måste särskild förberedelse ske inför infästningen av konsoler, om denna äldre beprövade metod ska användas. Vinkeljärnsproﬁler med fastsvetsade skruvar kan till exempel fästas vid takstolarna innan yttertaket läggs, så att skruvarna sticker upp minst 30mm över underlagsspontens/plywoodens översida.


Sammanfattningsvis kan alltså denna metod även användas när otillräckliga arbetsutrymmen under yttertaket föreligger.


Figur 11:57. Med motlägg av träregel. Figur: Weland Stål AB.


Figur 11:58. Med motlägg av vinkelproﬁl. Figur: Weland Stål AB.


Figur 11:59. Vinkeljärnsproﬁl spikad på takstol.


Till snabbfästen räknas komponenter som kan monteras från takets utsida, vilket ur ergonomisk och miljöhänsyn är att föredra.


Ett hål tillräckligt stort för att trä ner mothållsdelen borras genom yttertaket. Mothållsdel och skruv monteras med hjälp av särskilt anpassade monteringsverktyg.


\"Den första typen av snabbfäste som lanserades döptes till \"vippbult\" och hade då många brister i sitt utförande. Den har senare produktutvecklats och ﬁnns i olika materialkvalitéer och utföranden och kallas numera vippankarskruv. På vippankarskruven sitter skruvdelen och mothållsdelen ihop med en sprint. Mothållsdelen vippar ut när den kommer ut genom hålet på takets undersida.\"


Detta snabbfäste är aktuellt främst där det är trångt att från undersidan komma åt att montera motlägg. Dessa snabbfästen har dock en betydligt mindre anläggningsyta mot takets undersida än den gamla metoden med trä eller vinkelstål. Dessa snabbfästen kan bara kombineras med konsoler som har stor förmåga att absorbera den energi som uppkommer vid ett fall.


Vid tak med 17 mmunderlagsspont kan det vara fördelaktigare ur hållfasthetssynpunkt att montera konsolerna mitt emellan takstolarna, då detta innebär större eftergivlighet i underlaget än om monteringen sker intill takstol.


Vippankarskruven måste alltid monteras med mothållsdelen i takfallets riktning och vinkelrätt mot ﬁberriktningen vid underlagsspont. Det måste ﬁnnas ett spår på skruven som visar riktningen på mothållsdelen efter monteringen. är monteringen rätt gjord tar vippankarskruven själv upp en viss energi som därigenom inte överförs till den bärande takkonstruktionen. är monteringen fel utförd utgör vippankarskruven en stum infästning och kan vid en belastning lätt tränga genom taket eller skadas vid anslutning mellan skruv och mothållsdel.


En nackdel med snabbfäste ur täthetssynpunkt är att hål på~ 22 mm måste borras genom yttertaket.


Figur 11:60. Nockräcke monterat med snabbfäste. Figur: Weland Stål AB.


Figur 11:61. Vippankarskruv/Vippbult. Figur: Weland Stål AB.


Detta infästningssystem, som monteras från takets utsida, utgörs av en fotplatta med eller utan glidbar underplatta fastsatt med ett tiotal rostfria skruvar i underlagsspont eller plywood.


Systemet har blivit mycket vanligt och har fått ganska stor spridning under de senaste åren. Monteringen måste utföras så att hela skruvens jämntjocka del tränger igenom underlagssponten för att erhålla max hållfasthet i infästningen. Fotplattan är en enkel infästning för olika konsoler på tegeltak, där det är svårt att komma åt under underlagssponten med motlägg eller där det ﬁnns inredda vindar med luftspalt.


Fotplatta av rostfritt stål eller metalliserat stål med glidbar underplatta används för montering av taksäkerhetskonsoler på bandtäckta plåttak. Glidplattan möjliggör temperaturrörelser hos plåtbandet där rörelsebehov föreligger.


Detta infästningssystem har vid dynamiska laboratorieprover visat sig sitta säkert i underlagstaket. Det ﬁnns dock ingen längre erfarenhet av, hur dessa infästningssystem kommer att klara framtida påverkan.


Här föreligger dock viss tveksamhet om beständigheten och en önskan ﬁnns därför om att infästningssystemet följs upp under en längre tid och därefter utvärderas, innan det får alltför stor spridning. Inte minst har det konstaterats, att man inte alltid använt föreskriven rostfri skruv utan enbart metalliserad skruv, vilket äventyrar systemets framtida beständighet.


Figur 11:63. Fotplatta, justerbar i höjd. Figur: Weland Stål AB.


Figur 11:62. Fotplatta med glidbar underplatta. Bjarnes System AB.


Detta infästningssystem kan användas till takpannetak med förenklat underlagstak och bärläkt av dimensionen 45 x 70 mm eller på stålläkt av godkänd dimension.


Läktfästet ﬁnns i olika utföranden beroende på fabrikat. Fästet monteras till två eller tre bärläkt på olika sätt och förankras med ankarspik eller rostfri skruv enligt tillverkarnas anvisningar beroende på typgodkännande eller certiﬁeringskrav. Fästets placering i sidled bestämms av takpannornas läge.


Infästningssystemen kommer till användning när underlagstaket utgörs av gåbar plast, boardskivor eller spånskivor, vilka inte själva medger infästning av taksäkerhetsanordningar. Hållfastheten i systemet är helt beroende på kvalitén hos bärläkten. även infästningen av bärläkten till takstolarna måste beaktas noga. Bärläkt ska vara fäst till takstolarna med två zinkmetalliserade spikar, 3,4x100, per takstol och två spik per läktände vid skarv av bärläkt.


Ingen längre erfarenhet ﬁnns av infästningssystemet, som fått ganska stor spridning under senare årpå grund avatt det är lätt att montera och justera i höjd- och sidled vid takpannetak. Största risken är att systemet monteras på för dåligt fastsatta och klena (25 x 38 mm) bärläkt av trä.


Systemets kvalitet bör lätt gå att kontrollera vid en besiktning, men viss reservation för systemets beständighet måste dock lämnas.


Figur 11:64. Läktfäste för tre bärläkt. Figur: Weland Stål AB.


Bild 11:16. Läktfäste för två bärläkt. Figur: Lindab Proﬁl AB.


Infästningsproﬁlen är avsedd att användas för montering från takets utsida till proﬁlerad stålplåt med en tjocklek av minst 0,5 mm och lagerförs till de vanligaste modellerna av trapetsproﬁlerad plåt.


Infästningsproﬁlen är tillverkad av 2 mm tjock metalliserad stålplåt och fästes med 10 stycken rostfria borrande skruvar till takplåtens proﬁlsidor.


Skruvarna bör ur hållfasthetssynpunkt ha djup gängning och låg stigning.


Certiﬁerade eller typgodkända konsoler för skyddsanordningar såsom nockräcken, gångbryggor och stegar fästes i infästningsproﬁlen med två kullerskruvar med fyrkantfäste M 10, innan infästningsproﬁlen skruvas fast på det trapetsproﬁlerade plåttaket.


För undvikande av läckage bör tätning ske mellan infästningsproﬁlen och proﬁlplåten. Infästningsproﬁlen ska monteras på minst 0,2 m kantavstånd från skarvar på det lagda plåttaket. Säkerheten bygger på att proﬁlplåten är väl skruvad och fastsatt i underlagstak eller övrig bärande takkonstruktion.


Vid utförda dynamiska prover i laboratoriemiljö motsvarande ett fritt fall, deformerades infästningsproﬁlen utan att lossna från takplåten, vilket skulle mildra eventuella personskador vid en verklig olycka.


Med denna infästningsmetod upptäcks det ganska snart genom läckage, om taksäkerhetsanordningarna varit utsatta för stora snölaster eller andra belastningar där konsoler och infästningar deformerats. Vid sådana skador måste både takplåt och skadade infästningsdetaljer bytas ut.


Systemets tillförlitlighet bygger mycket på att inte infästningsproﬁlerna monteras på trapetsproﬁlerad plåt med tunnare stålplåttjocklek än 0,5 mm.


En plåttjocklek om 0,6 mm rekommenderas generellt när system med infästningsproﬁl är placerad ovanpå takplåten.


Figur 11:65. Infästningsproﬁl för proﬁlerad stålplåt. Figur:Weland Stål AB.


Detta infästningssystem kan användas för montering från takets utsida på tak täckta med olika tegelproﬁlerade stålplåtpannor med en plåttjocklek av minst 0,5 mm och till vissa trapetsproﬁlerade plåtproﬁler med minst motsvarande plåttjocklek.


Beakta att vid projektering måste rätt breddmått anges på infästningsplåten, så att den passar till trapetsplåtens centrummått mellan proﬁltopparna.


Takplåten ska vara monterad på läkt eller reglar med skruv enligt monteringsanvisningar. Typgodkända eller certiﬁerade konsoler till gångbryggor och räcken som provats och godkänts till detta infästningssystem skruvas samman med M 10 kullerskruv med fyrkantfäste till den 2 mm tjocka metalliserad infästningsplåten.


Infästningsplåten ska monteras på minst 0,2 m kantavstånd från skarvar på den lagda proﬁlplåten.


Infästningsplåtarna placeras därefter symetriskt ut på den proﬁlerade takplåten och hål märks ut och borras för de två stålbyglar som ska monteras genom den tegelproﬁlerade takplåten och infästningsplåten. Sätt en gummipackning på stålbygelns ena skänkel. Stick bygelns andra skänkel genom de borrade hålen i takplåten. Träd därefter en gummipackning även på den andra skänkeln. Stålbyglarna sitter därmed själva fast i takplåten och monteringen av infästningsplåtarna kan påbörjas. Skruva därefter samman infästningsplåt, med påmonterad konsol, till stålbygelfästena. Lämpligt åtdragningsmoment är ~50Nm.


Eftersom denna infästningsmetod medför enbart fastsättning i takpanneplåten upptäcks eventuella skador på systemet ganska lätt genom att vattenläckage uppstår och då måste både takplåten och infästningssystemet bytas ut. Vid långa takfall med taklutning omkring 30° i områden med förväntade stora snölaster är risken stor, att skador kan uppstå på takplåten om systemet används som takfotsräcke/snörasskydd. I sådana områden måste ﬂera räcken monteras på takfallet eller andra hinder för snöras vidtas.


Detta infästningssystems säkerhet är i likhet med systemet med infästningsproﬁl helt beroende på att den tegelproﬁlerade takplåten är väl skruvad och fastsatt i beﬁntliga reglar och underlagstak.


Figur 11:66. Infästningsplåt. Figur: Weland Stål AB.


Figur 11:67. Monteringsbeskrivning för infästningsplåt. Figur: Lindab Proﬁl AB.


Bild 11:17. Exempel på dubbla snöräcken.


Denna infästningsplåt placeras under takplåten.


Systemet monteras samman genom att konsol för räckesrör eller gångbrygga skruvas samman i proﬁltopp med fyra rostfria borrande skruvar ner genom den 2mm tjocka och omkring 500 mm långa metalliserade infästningsplåten.


Som tätning mellan konsol och proﬁltopp monteras gummilist.


Systemets tillförlitlighet är beroende av att inte monteras på stålproﬁlplåt tunnare än 0,5mm.


Vid extrema snölaster ﬁnns risk för att skruvarna kan gå av om systemet används som snörasskydd.


Detta infästningssystems säkerhet är i likhet med infästningsproﬁl beroende av att den trapetsproﬁlerade takplåten är väl skruvad och fastsatt i beﬁntliga reglar och underlagstak.


Figur 11:68. Infästningsplåt. Figur: Plannja AB.


Infästningsdon för isolerade plåt- och tätskiktstak.


Det krävs särskilda förberedelser vid projektering av infästningsdon för utvändigt isolerade och låglutande tak på självbärande hög proﬁlplåt, betong, lättbetong ellerunderlagsspont med ett tätskikt av falsad plåt, tätskiktsmatta eller takduk, om ett gott slutresultat ska uppnås.


De svenska tillverkarna av taksäkerhetsprodukter har utarbetat tekniska lösningar som passar för de ﬂesta utvändigt isolerade takkonstruktionerna. Dessa företag kan ge råd och förslag till lösningar samt tillverkar på beställning också specialanpassade infästningsdon.


Om infästningsdonet ska monteras i självbärande, högproﬁlerad (minimum 70 mm höjd) minst 0,65 mm tjock plåt innan isoleringen läggs, krävs att arbetet planeras väl. Det är viktigt att förbindningarna upp genom isoleringsskiktet får rätt höjd över färdigt tätskikt. Vid montering av konsoler, där ytskiktet utgörs av tätskiktsmatta eller takduk, måste en täckplåt placeras under tätskiktet vid infästningsstället som lastfördelare för att undvika skador på ytskiktet.


Vid låga taklutningar mindre än 1:10 (~ 6°) bör noga övervägas om inte andra bra och tillförlitliga infästningsställen kan förberedas för konsoler såsom öglor för säkerhetslina. För att undvika eventuella onödiga håltagningar genom takets tätskikt bör fästen förläggas till förekommande väggsidor på takuppbyggnader.


Förankringsställena ska dock projekteras så att avståndet till takkant eller takfot blir mindre än 10 m, vilket är maxlängd för linor som får användas som personlig skyddsutrustning.


Avståndet mellan förankringspunkterna får aldrig vara längre än5 m. Detta innebär att linans sneddrag aldrig blir större än2,5 m, vilket minskar risken att person vid ett fall pendlar ut över takkanten och skadar sig.


Figur 11:69. Infästningsdon för isolerade tak. Figur: Lindab Proﬁl AB.


Figur 11:70. Infästningsplåt för isolerade tak. Figur: Weland Stål AB.