Projektera & bygg för god avfallshantering - Stockholm Vatten

Riktlinjerna vänder sig till stadens tekniska  förvaltningar samt fastighetsägare, projektörer och byggherrar. Skriften innehåller  därmed information till flera målgrupper och bör därför beaktas, särskilt vid krav  kring ansvarsfördelning.


Riktlinjerna avser nybyggnad i staden. även vid ombyggnationer bör dessa rekommendationer tillämpas för att nå bästa möjliga avfallshantering. För rådgivning ska avfallsavdelningen vid Stockholm Vatten kontaktas.


Följande uppgifter baseras dels på lagstiftning, stadens renhållningsordning med föreskrifter, avfallsplan och avfallstaxa och dels på praxis vid rådgivning och bedömning av  plan- och bygglovsförslag. Riktlinjerna har tagits fram genom en sammanvägning av flera  intressen såsom de boendes miljö i allmänhet och barns miljö i synnerhet, trafiksäkerhet,  arbetsmiljön för hämtpersonal, tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning samt  teknisk och ekonomisk genomförbarhet.


\"Projektera och bygg för god avfallshantering\" kan också ses som ett hjälpmedel för att sprida information om hur en god och effektiv avfallshantering kan uppnås och kan  därför läsas av en intresserad allmänhet.\"


\"Stockholms stads övergripande vision, \"Vision 2030\", och stadens översiktsplan beskriver  en stad som växer, förtätas och moderniseras. Visionen om Stockholm som en promenadstad förstärker vikten av att bevara den attraktiva och tilltalande stadsmiljön med sammanhängande stråk, parker och vattenkontakt, för framförallt gående och cyklister.\"


Stadens mål är att bedriva en effektiv och miljömässig avfallshantering. Insamlingssystemen för avfall ska därför inbjuda till användning på rätt sätt samt göras trygga och  funktionella för att få bästa möjliga renhet och kvalitet på avfallet så att det kan återföras i kretsloppet. Följande råd och principer för avfallshanteringen har tagits fram för att på sikt och i enlighet med översiktsplanen uppnå en tätare stad där ytterstaden får  innerstadskaraktär.


I nedanstående lagstiftning och regelverk finns bestämmelser kring avfallshanteringen. De svenska reglerna som rör avfallshanteringen styrs av EU-rättsliga regler och i första hand avfallsdirektivet som trädde i kraft den 31 december 2010. En förändring i det nya direktivet är stärkandet av avfallshierarkin som i korthet innebär följande prioriteringsordning för hur medlemsstaterna ska omhänderta avfall.


De centrala bestämmelserna avseende avfallshantering i svensk lag anges i miljöbalken (1998:808), avfallsförordningen (2011:927), plan- och bygglagen (2010:900) samt arbetsmiljöverkets föreskrifter och boverkets byggregler. De lokala bestämmelserna som styr stadens avfallshantering är renhållningsordningen med föreskrifter, avfallsplan, samt taxa beslutade av kommunfullmäktige.


Utfärdar föreskrifter och är tillsynsmyndighet för arbetsmiljön på arbetsplatser i enlighet med arbetsmiljölagen.


Ansvarar för gällande byggregler som styr utformning vid ny- och ombyggnad. I Boverkets byggregler (BBR 3:422) finns funktionskrav som bl.a. säger att: • Avfallsutrymmet ska vara tillgängligt och användbart samt vara utformat så att olika  typer av avfall kan förvaras och hämtas var för sig. Utrymmet ska dimensioneras så att  återvinning möjliggörs. • Avfall som ska återvinnas och skrymmande avfall (grovavfall) ska kunna förvaras och  tas om hand separat.


Naturvårdsverket svarar bland annat för föreskrifter, allmänna råd och handböcker inom avfallsområdet. Vid Naturvårdverket finns ett särskilt avfallsråd. Rådet består av ledamöter från olika samhällsområden och behandlar aktuella frågor inom avfallsområdet.


Avfallsnämnden har verksamhetsansvaret för de uppgifter som enligt miljöbalken eller andra författningar ingår i kommunens ansvar i fråga om avfallshantering. Avfallshanteringen bedrivs av Stockholm Vatten Avfall AB som ansvarar för insamling och behandling av hushållsavfall samt ger råd om systemval, erforderlig utrymmesstorlek och hämtvägar. Vidare ansvarar Avfallsnämnden  för att upprätta förslag till renhållningsordning och taxa. Taxan reglerar kostnad för hämtning och behandling av hushållsavfall. Taxa och renhållningsordning antas av kommunfullmäktige.


Miljö- och hälsoskyddsnämnden ansvarar för tillsyn över avfallshanteringen. Nämnden godkänner också livsmedelslokaler.


Exploateringsnämnden skriver exploateringsöverenskommelser med byggherren där staden sålt mark vid nybyggnationer. I dessa hänvisas till stadens avfallsföreskrifter m.m. för att byggherrarna i tidigt skede ska få kännedom om förutsättningar för god avfallshantering och ges möjlighet att arbeta in det i projektet.


Stadsbyggnadsnämnden ansvarar för att samhällets krav på avfallshantering beaktas i planprocessen, samt för granskning och tillsyn av att plan- och bygglagen (PBL) och tillhörande  bestämmelser följs i bygglovsprocessen.


Fastighetsägaren har ansvar för att fastigheten har utrymme för avfall. I alla fastigheter ska det finnas plats för uppsamling av avfall från såväl hushåll som från verksamhetsutövare. Fastighetsägaren är ansvarig för anordnande, installation och underhåll av inom fastigheten installerade anordningar för avfallshanteringen. Fastighetsägaren ansvarar för att  informera de boende och verksamma om hur avfall ska hanteras inom fastigheten samt för att skapa möjlighet för sortering av hushållsavfall. Fastighetsägaren ansvarar även för att  god arbetsmiljö uppnås i samband med avfallshämtning från fastigheten.


För att avfallshanteringen ska fungera effektivt och för att avfallet ska hanteras på ett  hälso- och miljömässigt godtagbart sätt har samtliga hushåll och verksamheter ett ansvar  att sortera och lämna avfallet i de insamlingssystem som tillhandahålls.


Det är viktigt att avfallsfrågorna hanteras i ett tidigt skede i planeringen, såväl vid nybyggnad som vid ombyggnad av fastigheter. Vägars utformning, säkerhet, framkomlighet, drift- och underhåll, gestaltning av stadsmiljön såsom placering av träd och andra anordningar påverkar avfallshanteringen. Inför en förändring av befintlig avfallshantering, samt vid förtätning av ett område med en sammanhängande bostadsbebyggelse av flera kvarter bör därför ett helhetsgrepp tas över området. Där gemensamhetslösningar för stationär sopsug är möjligt bör dessa beaktas i planprocessen.


Under planprocessen och utarbetande av detaljplan utreds förutsättningarna för avfallshanteringen från Stadsbyggnadskontoret. Det är önskvärt att val av avfallshantering för varje projekt görs redan under planprocessen och därmed finns med redan i planbeskrivningen. Under processen ska synpunkter inhämtas från Stockholm Vattens avdelning för avfall för att säkerställa att krav gällande tillgänglighet, arbetsmiljö och hämtmöjligheter uppfylls. Granskning av avfallsfrågor ska även ske av stadens förvaltningar vid eventuella ändringar under plan- och byggprocessen och vid olika tillståndsprövningar.


För ny- och ombyggnad som rör avfallshanteringen krävs normalt antingen en ansökan om  bygglov eller att den planerade åtgärden anmäls till Stadsbyggnadskontoret 1 . En förutsättning för bygglov är att åtgärden stämmer överens med gällande detaljplan.


Bygglov kan t.ex. behövas för att: • Uppföra ny byggnad eller ändra en lokal till fastighetsutrymme. • Fasadändring, t.ex. ny dörr i fasad. • Etablera uppställningsplats för fler än tre avfallsbehållare om deras sammanlagda volym ovan mark överstiger 6 m3.


Där bygglov inte behövs kan en bygganmälan ändå behövas, t.ex. om • Planlösningen ändras avsevärt. • Bärande konstruktion ändras. • Väsentlig ändring av installation för ventilation, vatten och/eller avlopp. • ändring som väsentligt påverkar brandskyddet.


Ansvaret för insamling av hushållsavfall är uppdelat mellan staden, förpacknings- och tidningsproducenterna samt el- och elektronikproducenterna. • Stockholm Vatten Avfall ansvarar för insamling och behandling av hushållsavfall d.v.s. kärl- och säckavfall (soppåsen) från hushåll och därmed jämförligt avfall från verksamheter. Hushållsavfall omfattar även grovavfall och farligt avfall från hushåll. • Samtliga boende och verksamma inom Stockholm stad ska därmed teckna avtal med Stockholm Vatten Avfall AB för hämtning av hushållsavfall. • Avfall från verksamheter som inte klassas som kärl- och säckavfall eller därmed jämförligt avfall har verksamhetsutövaren ansvar för att hantera enligt gällande bestämmelser. • Producenterna ansvarar för insamling och behandling av förpackningar, tidningar, batterier och el- och elektronikavfall.


Avser sådant hushållsavfall som återstår sedan grovavfall, farligt avfall och avfall som omfattas av producentansvar sorterats ut, d.v.s. soppåsen. Definitionen gäller oavsett vilken typ av behållare som avfallet samlas upp i.


Med matavfall avses särskilt utsorterat, lättnedbrytbart organiskt avfall som samlas in separat för biologisk behandling. Matavfallet omvandlas till energi i form av biogas och växtnäring, och kan därmed återföras till kretsloppet.


Staden har, i likhet med nationella mål och EU-mål, satt upp mål att öka matavfallsinsamlingen. Möjligheter för utsortering av matavfall från hushåll och verksamheter bör därför alltid utredas i samråd med Avfallsavdelningen vid Stockholm Vatten.


Plockanalyser som staden genomfört visar att omkring 38 % av vikten i soppåsen består av matavfall. En del av matavfallet är oundvikligt, men mycket mat som slängs hade kunnat undvikas. Genom att öka medvetenheten kan staden arbeta förebyggande och därigenom minska det onödiga matavfallet.


Nedan visas stadens insamlingssystem för matavfall (omfattar inte matavfallskvarn kopplat direkt till VA-nätet, se sid 22 för information.)


System för hushåll • 140 liters kärl • Separat inkast i sopsug • Bottentömmande behållare


System för verksamheter • 140 liters kärl • Container • Avfallskvarn till sluten tank • Avfallskvarn till tank som bräddar till fettavskiljare


Oavsett system för matavfallsinsamling gällande hushåll tillhandahålls påsar, påshållare samt informationsmaterial vid abonnemangstecknande. Där matavfall samlas in i kärl tillhandahålls även kärlet. För verksamheter ingår innersäck till matavfallskärlet.


Grovavfall är det skrymmande hushållsavfallet som inte kan läggas i ordinarie hushållavfallsbehållare eller sopnedkast. Grovavfall ingår i det kommunala ansvaret för insamling och behandling av hushållsavfall. Grovavfall ska sorteras i en brännbar fraktion och i en icke brännbar fraktion. Vid borttransport av grovavfallet ska eventuellt felaktigt placerat farligt avfall, elavfall och batterier i grovavfallet sorteras ut och hanteras separat. Hämtning av hushållens grovavfall beställs vid behov av fastighetsägare. För verksamheters grovavfall där verksamheten genom överenskommelse med fastighetsägaren lämnar grovavfall i samma utrymme som hushåll gäller samma regler som ovan för insamling och borttransport. Hämtning och borttransport får endast utföras av stadens godkända grovavfallsentreprenörer 2 .


Kommunen har insamlings- och behandlingsansvar för hushållens farliga avfall. Insamling sker via stadens återvinningscentraler, den mobila miljöstationen och via fasta miljöstationer som normalt är placerade vid bemannade bensinstationer. Insamling sker även  genom avtal med vissa färghandlare dit privatpersoner kan lämna avfall som härrör från  den typ av produkter som butiken saluför. Fastighetsägare kan även beställa hämtning av  farligt avfall vid fastigheten 2 .


\"För att minska andelen farligt avfall som slängs på fel sätt och öka servicen till hushållen  finns även \"samlaren\", ett låst skåp dit privatpersoner, genom hål in till backar, kan lämna glödlampor, lågenergilampor, mindre elavfall och batterier. Dessa finns uppställda i vissa livsmedelsbutiker. I ett dussintal elektronikaffärer är även en annan mindre modell av skåp utplacerade, för att man i dessa ska kunna ta emot ljuskällor från privatpersoner.\"


Producenter för elektriska och elektroniska produkter har bildat en gemensam organisation för att sköta producentansvaret, El-Kretsen AB. I Stockholm har El-Kretsen tecknat avtal med kommunen att utföra insamlingen av elektriska och elektroniska produkter via stadens återvinningscentraler och godkända grovavfallsentreprenörer. Privatpersoner kan därför lämna sina elektriska och elektroniska produkter till någon av stadens återvinningscentraler eller beställa hämtning från en av stadens godkända grovavfallsentreprenörer 3 .


Elavfall och batterier ska hållas skilt från annat avfall så att det kan hanteras var för sig. Elavfall ska hanteras varsamt så att det inte går sönder och skadar hämtpersonalen.


För insamling av förpackningar och tidningar erbjuder förpacknings- och tidningsproducenterna ett insamlingssystem med publika återvinningsstationer. För att underlätta ska staden beakta lokaliseringen av återvinningsstationer tidigt i planprocessen för stadsutvecklingsområden, vilket även anges i avtal mellan Stockholms stad och materialbolagen genom deras servicebolag, Förpacknings- och Tidningsinsamlingen (FTI). Materialbolagens avtalade insamlingsentreprenörer tillhandahåller fastighetsnära insamling mot ersättning.


Avfallshanteringen i en fastighet ska utformas för att fungera under överskådlig tid. Det är av stor vikt vid nyetablering och ombyggnad att kriterierna följs och att avfallshanteringen  ges en prioriterad roll i planprocessen. Detta för att undvika problem med att åtgärda felaktigheter gällande trafiksäkerhet, tillgänglighet och arbetsmiljö i efterhand. Utöver metodspecifika krav i dessa riktlinjer för maskinell och manuell hantering ska en bedömning gällande placering och utformning av avfallsbehållare även göras beträffande;


Stadsbild . Avfallshanteringen ska integreras i bebyggelsen och omgivningen på ett estetiskt tilltalande sätt.


Gaturummet . Anpassning av avfallshantering till gaturummets mått och karaktär i allmänhet. Det är önskvärt att synliga delar blir en del av gaturummets övriga möblering.


Framtida planläggning . Om aktuellt område ska förtätas inom snar framtid bör planeringen av avfallshanteringen ges en helhetslösning för både befintlig och ny bebyggelse.


\"Anläggningen ska utformas för att uppfylla vad som anges i renhållningsordningens föreskrifter avseende hämtningsintervall. • Olägenheter i form av lukt och buller ska minimeras. • Utrymme och/eller utrustning ska vara skadedjurssäkra och rengöras vid behov. • Vid utformning och placering av insamlingssystem ska risken för bullerstörning till kringliggande bostäder och lokaler beaktas och principen om bästa möjliga teknik tillämpas. • Lämpligt skyddsavstånd mellan insamlingspunkt och bostad eller lokal beror på vilka ljudnivåer som genereras, hur ofta och när hämtning av avfall sker samt de intilliggande bostädernas ljudisolering och utformning. • För bostäder nära uppsamlingsplats för maskinell hämtning rekommenderas fönster med bättre ljudvärden än normalt. • Buller som överskrider riktvärdena under högst ca 15 minuter per gång och högst 2 gånger per vecka bedöms som tillfällig störning. Se även Socialstyrelsens allmänna råd \"Buller inomhus och höga ljudnivåer\" och Naturvårdsverkets riktvärden för externt industribuller där dessa är tillämpliga.\"


Arbetsmiljöverkets regler är styrande där personal för hämtning av avfall involveras. Arbetsmiljöverket förordar maskinella lösningar då manuell hantering medför risk för belastningsskador hos hämtpersonal. Utformning av avfallsutrymme och transportvägar kräver därför genomtänkt planering för att tillgodose god arbetsmiljö.


I Renhållningsordningens föreskrifter anges bl.a. godkända behållartyper. Komprimerande kärl är under avveckling av arbetsmiljöskäl. Lutning, underlag, sträcka och vikt har betydelse för val av kärllösning. Vid manuell hantering ska alltid vikt och dragmotstånd anpassas för att undvika hög belastning på hämtpersonalen. Den sammanlagda bedömningen av vikt, rull- och dragmotstånd är viktigare än enskilda mått. Manuell hämtning är främst lämplig för lätta fraktioner, exempelvis plast- och pappersförpackningar.


Om arbetsmiljökraven gällande avfallshantering inte följs kan Arbetsmiljöverket alternativt entreprenörens skyddsombud stoppa sophämtningen. Om hämtningen stoppas träder det ofta i kraft inom ett par veckor. Det är fastighetsägaren som ansvarar för att åtgärda de förhållanden som lett till hämtstoppet.


Kommunen har skyldighet att hämta avfall även vid hämtstopp och anvisar då till  annan plats dit fastighetsägaren transporterar avfallet där entreprenören kan hämta avfallet.


Det finns flera olika system för att samla in avfall och därför flera olika typer av specialanpassade hämtfordon. Bottentömmande behållare töms exempelvis med kranbil medan  kärl hämtas med baklastande fordon. Nedanstående råd och anvisningar omfattar all form  av yrkesmässig hämtning av avfall och avser transportväg och trafiksäkerhet vid hämtning. Observera att det alltid är hämtpersonalen som avgör om en gata är farbar eller inte.  Hämtpersonal kan aldrig tvingas att ta risker eller köra på en gata som denne inte bedömer  är framkomlig. • Gatan ska ha god framkomlighet och fri sikt för hämtfordon, samt hållas fri från hinder, röjas från snö och hållas halkfri. • Gata och eventuell vändplan för angöring för hämtfordon ska ges utrymme och bärighet för tunga fordon enligt BK II. • Gatan fram till hämtställe ska vara utformad så att backning av hämtfordon inte krävs. • Backning ska ur trafiksäkerhetssynpunkt undvikas och får endast förekomma vid vändning med max en billängd. • Körbanan bör vara minst 5,5 m bred om körning i båda riktningarna förekommer. Om parkering tillåts måste gatan vara bredare. Om gatan är enkelriktad och det inte finns parkerade fordon kan körbanan vara smalare men bör inte understiga 3,5 m. • Angöringsplats ska vara anordnad så att inte hämtfordon ställs upp på ett sätt som hindrar övrig trafik. Uppställning på eller körning på gång- eller cykelbanor får inte ske.


Portiker, garage, och andra ställen med begränsad höjd måste ha fri höjd anpassad till de hämtfordon som ska köras där. Träd och annan växtlighet får inte inskränka på vägbredd eller fri höjd.


För en långsiktig och effektiv hållbar avfallshantering förordar Stockholms stad maskinell  hämtning av avfall. Maskinell hämtning innebär att behållare med avfall eller återvinningsmaterial inte behöver skjutas, dras eller lyftas manuellt vid hämtning, utan töms direkt av  hämtfordonet. Vid maskinell hämtning måste dockningspunkt, terminalens eller alternativt  behållarens placering anpassas till det hämtsystem och därmed det hämtfordon, som väljs.  Nedan ges en beskrivning av befintliga maskinella system.


Staden förordar stationär sopsug som förstahandsval för insamling av avfall. Att anlägga  stationär sopsug ger flera fördelar såsom minskade transporter, ökad trafiksäkerhet, bättre arbetsmiljö för hämtpersonal och minskade bullernivåer vid bostadsområden. Stationär sopsug innebär att avfallsfraktioner transporteras genom rör direkt in i containrar. I vissa fall kan terminalen för hämtning av containrar placeras upp till 2,5 km från de  anslutna fastigheterna.


Inkast • Inkast för matavfall ska förses med lås för att minimera risk för felsortering.


Där stationär sopsug inte bedöms som en lämplig lösning för maskinell insamling av avfall kan förutsättningarna för mobil sopsug utredas. I en anläggning för mobil sopsug töms avfallet från tankar genom att hämtfordon kopplas på dockningspunkter genom vilka avfallet transporteras direkt in i hämtfordonet.


Framkomlighet • Uppställning av hämtfordon vid tömning får ej hindra övrig trafik.


Dockningspunkt och angöring • Antalet dockningspunkter per kvarter bör inte vara fler än 1 för att kunna sörja för god tillgänglighet för hämtfordon. Fastighetsägare kan därför behöva gå samman om en gemensam ledning och dockningspunkt. • Avståndet mellan dockningspunkten och hämtfordonets angörningsplats får vara högst 5 m. Tillgängligheten för hämtfordonet till dockningspunkten ska därför beaktas tidigt i planeringsprocessen. • Dockningspunkt ska placeras så att bullerstörningar vid tömning minimeras. Placeringen ska ta hänsyn till både hushåll och verksamheter.


• Antalet tankar per dockningspunkt rekommenderas till mellan 10 och max 15 stycken för att minimera bullerbelastning vid tömning. För en effektiv drift rekommenderas korta och raka rördragningar. • Fastighetsägare ska hålla dockningspunkten tillgänglig och isfri. • Om dockningspunkt ska placeras på kommunal mark krävs att upplåtelseavtal har träffats med staden. Avtalet reglerar även att entreprenören som utför arbetet med installationen av dockningspunkten ska sända in koordinater för dess placering till Stockholm Vatten.


I bostadsområden i ytterstaden med relativt låg exploateringsgrad t.ex. radhus och kedjehusområden kan bottentömmande behållare, ovan jord eller nedgrävda vara en lösning  för avfallshanteringen. även i områden med flerbostadshus är det godtagbart med bottentömmande behållare. Däremot bör bottentömmande behållare undvikas på platser med tät stadsbebyggelse.


Trafiksäkerhet • Vid nybyggnad är det inte godtagbart att bottentömmande behållare placeras så att det vid tömning föranleder lyft över cykelbana, parkerade bilar eller nära träd. Inte heller lyft över gångbana accepteras om den ligger i en trafikintensiv miljö t.ex. nära en kollektivtrafikknutpunkt eller skola.


Vid ombyggnationer kan avsteg göras från ovanstående krav, men får endast ske i undantagsfall och efter samråd med Stockholm Vattens avdelning för avfall.


Angöring • Kranbilar som tömmer bottentömmande behållare kan stå 5-10 meter från behållaren. • Lämpligt avstånd mellan hämtfordon och behållare varierar beroende av kranens räckvidd och behållarens tyngd. Det går därför inte att ange ett generellt mått. Observera att pålagd stenbeläggning på behållarens markplatta har stor betydelse för behållarens sammanlagda vikt. Avståndet mellan hämtfordon och behållare bör därför inte underskrida 2 m och inte överstiga 6 m mellan centrum-behållare och centrum-kranbil. • Angöringsplats får inte ligga så att parkerade bilar förekommer mellan hämtfordon och behållare. • En lastplats bör vara minst 15 m lång.


Placering av behållare • Bottentömmande behållare får inte placeras på allmän platsmark utan ska placeras på fastighetsmark. • Mellan varje gruppering om 3 behållare ska det vara ett avstånd om minst 50 m. För tätare placering krävs bygglov. • Inga hinder i höjdled får begränsa lyftarmen eller själva behållaren; 10 m fritt i höjdled. • Inga hinder i sidled får begränsa vid tömning. Om behållaren placeras intill fasad ska avståndet mot fasaden vara > 2 m på grund av eventuell pendling av behållaren vid tömning. För placering av behållare vid fasad med fönster ska hänsyn tas till brandskydd och buller som kan uppstå. • 1 meter fritt runt behållare på mark för att säkerställa möjlighet till snöröjning, isättande av ev. innersäck och städning. Vid lyft bör ett säkerhetsavstånd på 2 m från omgivande hinder tillämpas; exempelvis lyktstolpar eller parkerade bilar. • Behållarna ska placeras minst 5 m från elstation och minst 3 m från ledningar och rör i marken. • Behållare bör anläggas så att vatteninträngning minimeras och vara placerad så att ytvattenavrinning möjliggörs. Om lakvatten ansamlas under behållare rekommenderas att dessa rengörs/saneras vid behov. Rengöring är särskilt viktigt för behållare med matavfallsinsamling.


• Behållare får heller inte placeras så att träd riskerar att skadas vid tömning, vilket innebär att placering bör ske 2 m från kronans ytterkant när den är som yvigast.


övrigt • Bottentömmande behållare ska vara utformad med en- eller tvåkrokssystem med fast mothåll. • Behållare för insamling av matavfall bör vara anpassad till att rymma en innersäck av papper.


Vid tillfällig uppställningsplats för container ska allmänna hänsynsregler och trafiksäkerhet  beaktas. Polistillstånd krävs i alla fall där stadens mark upplåts tillfälligt för uppställning av  container. Kontakta Stockholm Vattens avfallsavdelning i varje enskilt fall.


För verksamheter med större volymer matavfall som restauranger, storkök, caféer, livsmedelsbutiker och liknande kan system med avfallskvarnar användas för en effektiv hantering av matavfallet. Det finns kvarnsystem och tankar av olika storlek och utförande. Den vanligaste metoden idag är att det malda matavfallet transporteras i rör till en sluten tank som töms av slamsugsfordon. Det finns även kvarnlösningar med koppling till VA-nätet men dessa förutsätter slamtank som bräddar till avloppet via fettavskiljare.


Vid användning av kvarnsystem för matavfall underlättas arbetsmiljön betydligt både för hämtpersonalen och för personalen i verksamheten. Installation av avfallskvarnar är även att föredra ur livsmedelshygienisk synpunkt då luktproblem och rengöring minimeras.


Nedanstående villkor avser avfallskvarn med inkastbänk och lagringstank som inte  ansluts till byggnadens VA-nät.


Kontakt bör ske med Stadsbyggnadskontoret för att kontrollera krav på eventuellt bygglov eller anmälningsplikt, samt Stockholm Vattens avfallsavdelning för att säkerställa hämtning. • Om kvarnen placeras i köket kan den ur livsmedelshygienisk hänsyn inte användas under beredning av mat. Om kvarnen däremot placeras i diskutrymmet går det bra att använda kvarnen under produktion. Tänk på att storleken på inkastbänken ska motsvara verksamhetens behov. • Tömningsledningen bör luta i riktning mot tanken för att undvika spill vid tömning. • Tömningsledningens diameter bör inte understiga 100 mm. • Det ska finnas möjlighet till avluftning av tank. • Matavfallet ska vara pumpbart, vilket normalt innebär en torrsubstanshalt på omkring 10 %. Hänsyn till den maximala sträcka som pumpen klarar att pumpa avfallet ska tas i beaktande vid tankens placering. • Arbetsmiljökraven för hämtpersonalen ska alltid beaktas. - Automatisk spolning av tanken ska finnas för att undvika att hämtpersonal behöver klättra upp på tanken för att öppna och spola ur den. - Kopplingspunkten skall monteras mellan 70 och 110 cm från golvet för att främja god arbetsmiljö. - Kopplingen för tömning av tanken bör vara placerad så att den lätt kan slamsugas vilket innebär vinklad 90 grader från väggen. - Slangen ska kunna fästas under sugning. - Slangdragningen mellan kopplingspunkten och hämtfordonet bör vara så kort som möjlig för att underlätta tömningen.


Vid nyinstallation av fettavskiljare ska en bygganmälan upprättas till Stadsbyggnadskontoret. När befintlig fettavskiljare kompletteras med avfallskvarn och tank krävs ingen bygganmälan då befintlig rördragning, avluftning och tömningsledning används. Kontakt ska tas med Stockholm Vatten för information om anläggningens dimensionering 4 .


För hantering av hushållens matavfall är det sedan september 2008 tillåtet för enskilda hushåll att montera matavfallskvarn kopplad direkt till VA-nätet. Matavfallet transporteras till och omhändertas av Stockholm Vatten. Installationen kan genomföras utan anmälan, åtgärden är även avgiftsfri. ålder, dimension och lutning på rörledningar kan vara avgörande för hur installationen av matavfallskvarnen fungerar. Därför bör en kontroll av konditionen på fastighetens avloppsinstallation genomföras, för vilken fastighetsägaren ansvarar.


Från och med januari 2012 utökades de bestämmelser som ger hushåll rätt att montera matavfallskvarn direkt till VA-nätet till att även omfatta vissa mindre verksamheter. Kontakta Stockholm Vatten för vidare information.


Vid manuell hämtning måste hämtpersonal dra, lyfta och/eller skjuta kärlet eller säcken för att hämta avfallet. Nedan anges generella anvisningar för manuell hämtning.


Avfallsbehållare får inte placeras på allmän platsmark. Kärlen ska förvaras utomhus eller i soprum, så nära hämtfordonets angörningsplats som möjligt för att minska dragsträcka och kostnad. Fastighetsägaren ansvarar för att kärlen rengörs regelbundet och vid behov, vilket är särskilt viktigt under sommarhalvåret.


Nedanstående krav avser vägen mellan hämtfordonet och kärlets och säckarnas uppställningsplats. • Vägen fram till hämtningspunkt ska vara lättframkomlig vilket innebär att den ska vara plan, kort och att markbeläggningen ska vara hårdgjord (t.ex. släta plattor eller asfalt) samt utan trappsteg, trösklar och kraftig lutning. Vägen ska även vara fri från hinder t.ex. snö. • Accepterad lutning beror på avfallets vikt och dragmotstånd vid transport. Lutning på hämtväg ska inte överstiga 1:20 för att belastningen vid skjuta och dra-arbete ska bli acceptabel. En lutning på 1:12 kan accepteras, men endast under gynnsamma förhållanden, exempelvis vid rak transportsträcka inomhus. • Avståndet mellan hämtfordon och avfallsutrymme ska vara så kort som möjlig. • Högst 10 m rekommenderas. Vägen bör vara minst 1,2 m bred och om den ändrar riktning bör bredden där vara minst 1,35 m.


Det råder förbud mot att förvara brännbart material i trapphus och entréer då dessa utgör utrymningsväg i händelse av brand. Det är fastighetsägaren som ansvarar för att anordna lämpliga utrymmen för insamling av brännbart material. Speciellt bör observeras att kärl, annat brännbart avfall eller lastpallar inte placeras intill eller på lastkajer, speciellt vid skolor, köpcentra eller andra offentliga platser. För att förhindra spridning av brand, säkerställa trygg utrymning och framkomlighet för brandförsvarets fordon förordar brandförsvaret att kärl med brännbart material placeras: • Minst 5 m från fasad med fönster – i höjdled minst 5 m och minst 2 m i sidled. • Minst 2 m från utrymningsväg. • Inte över brandpost, vatten- och gasavstängning eller liknande. Brandklassade kärlskåp finns på marknaden.


På hämtdagen senast kl. 06.00 ansvarar fastighetsägaren för att placera kärlet max 3 m från  hämtfordonets stoppställe på det lokala vägnätet. Fastighetsägaren ansvarar för att transportvägen för hämtpersonalen till kärlet hålls i framkomligt skick.


Nedanstående mängder baseras på erfarenheter som sammanställts av Avfall Sverige. Mängderna kan användas som riktvärden för dimensionering av avfallsutrymme.


Systemen för insamling av avfall ska vara tillgängliga för alla som lämnar avfall, vilket innebär att; • Vägen till avlämningsplatsen ska vara plan, hårdgjord och jämn samt hållas fri från hinder (t.ex. snö eller avfall). Vägen skall även vara lättframkomlig, vilket innebär att trappsteg, trösklar, tunga dörrar eller trånga passager inte får finnas. • Inkast ska placeras så att de bekvämt kan nås av personer med funktionsnedsättning. • Luckorna ska kunna hanteras med lätthet och kunna öppnas med en hand. • Utrymme vid sidan och framför lucka/öppning ska utformas så att man från rullstol kommer åt inkast och kan vända när man lämnat avfallet. • Avfallsutrymme ska vara tillgängligt för personer med funktionsnedsättning vilket ställer krav på lätt öppningsbara dörrar. • Information ska finnas och vara tillgänglig, samt utrustning utformas för personer med nedsatt syn. Tydliga texter, symboler och färger kompletterade med punktskrift bör finnas. • Barnsäkerheten får inte äventyras, vilket innebär att avfallsbehållare eller -utrymmen bör vara försedda med en låsanordning för att förhindra att barn kan krypa in och skadas. • Det är möjligt för enskilda hushåll att mot en avgift beställa hämtning direkt från bostaden av farligt avfall, elavfall samt skrymmande avfall (grovavfall) via Stockholm Vattens avfallsavdelning.


Förslag på mått: 0,4 m, helst 1 m till hörn, minst 1,5 x 1,5 m framför luckan. Inkastets placering: max 90 cm mellan underkant på inkast och golv- eller marknivå.


För behållare som placeras utomhus bör vändmått för rullstol utomhus användas, d.v.s. minst 2 x 2 m, helst 2,5 x 2,5 m. Inkastets placering: max 90 cm mellan underkant på inkast och golv- eller marknivå.


Avstånd till avlämningsplats för kärl- och säckavfall


Nedanstående avstånd avser gångavstånd för boende från varje ytterentré i fastigheten till avlämningsplats. • Flerbostadshus: max 50 m från ytterentré enligt Boverkets byggregler. Staden eftersträvar 10 m för god tillgänglighet. • Småhus i grupp: max 75 m från tomtgräns rekommenderas vid gemensam uppsamlingsplats för god tillgänglighet.


Nedanstående avstånd avser gångavstånd för boende från varje ytterentré i fastigheten till avlämningsplats. • Grovavfall ska lämnas till av fastighetsägare anvisad grovavfallsutrymme inom eller i närheten av fastigheten. Fastighetsägaren kan även välja att samla in grovavfall genom containerhämtning. För god tillgänglighet rekommenderar staden ett gångavstånd på max 100 m till avlämningsplats. • Där fastighetsägaren väljer att samla in elavfall, batterier, farligt avfall samt förpackningar och tidningar direkt eller i anslutning till fastigheten rekommenderas ett gångavstånd på max 100 m till avlämningsplats för god tillgänglighet. • Där insamling av förpackningsfraktioner och tidningar inte sker i anslutning till fastigheten ska avfallet lämnas av boende till Förpacknings- och Tidningsinsamlingens publika insamlingssystem eller till kommunens återvinningscentraler.


Flera faktorer styr placeringen av avfallsutrymmen; såsom tillgängligheten för de boende, möjligheten att sortera i olika fraktioner, barnsäkerhet, trafiksäkerhet, tillgänglighet för hämtfordon samt arbetsmiljö för hämtpersonal. Dessa faktorer ska alltid beaktas tidigt i planeringen för att skapa så goda förutsättningar för avfallshanteringen som möjligt. • Rumshöjd i avfallsutrymme och vid transportväg inomhus ska vara minst 2,1 m. • Arbetsutrymme för hämtpersonal framför avfallsbehållare bör vara minst 1,5 m. • Dörröppning till avfallsutrymme ska ha en fri höjd av minst 2 m och en bredd av minst 1 m, för grovavfall 1,2 m. • Frostfritt utrymme ska förses med golvbrunn och tappställe om det inte medför oskäliga kostnader. • Ytor ska vara slittåliga och för att behållare inte ska skada väggarna kan en avbärarlist sättas upp. • Utrymme för hushållsavfall och avfall med producentansvar kan vara gemensamt. • Dörrar bör kunna öppnas och ställas upp samt stängas med arbetshandskar på och med rak rygg. Dörrstopp ska finnas. Automatiska dörröppnare rekommenderas. • Avfallsutrymmet ska utformas så att det är möjligt att hålla rent och skadedjursfritt. Lock på kärlen rekommenderas för att minska risken för lukt. • Avfallsutrymmet ska utformas så att störningar för närboende på grund av buller undviks. • Avfallsutrymmen ska utformas som en egen brandcell och kan med fördel förses med förenklad sprinklerinstallation. • God belysning, bra ventilation, ljusa färger och väl skyltat är andra faktorer som bör beaktas. Belysningens ljusstyrka ska vara minst 400 lux och gärna försedd med automatisk tändning och släckning. • Vid sopinkast bör transportröret luta 35 grader nedåt, direkt innanför luckan. • Utrymme för grovavfall ska förses med märkning och bör ges ett tydligt avgränsat område på ca 2 x 3 m.


Fastighetsägaren kan välja att upprätta insamling av hushållens farliga avfall inom fastigheten. Vissa typer av farligt avfall som kan uppkomma inom ett hushåll är inte lämpliga att samla in i fastigheten på grund av risker förknippade med avfallet, exempelvis gas, bilbatterier, explosiva restprodukter, nödbloss, fyrverkerier och läkemedel. Sådant avfall ska lämnas vid kommunens återvinningscentraler samt vid andra ändamålsenliga insamlingspunkter. Enligt lagen om brandfarlig och explosiv vara (lag 2010: 1011) är det olagligt att samförvara brandfarliga gaser och -vätskor, exempelvis spolarvätska och gasol.


Fastighetsägaren beställer hämtning vid behov, vilket ska ske genom kommunens upphandlade entreprenörer för farligt avfall. Avfallet ska hållas skilt från övrigt avfall.


Exempel på avfall som kan lämnas i fastigheten • Mindre elektronik, batterier, ljuskällor • Målarfärg • Sprayburkar • Rengöringsmedel • Soda • Mindre mängd spillolja • Lösningsmedel • Glykol • Bekämpningsmedel • Kvicksilvertermometrar • Syror t.ex. svavelsyra, saltsyra • Härdare t.ex. plastic padding.


Platsen ska vara utförd på ett sådant sätt att de brandfarliga vätskorna vid ett utsläpp inte  kan spridas okontrollerat. Platsen ska begränsa risk för spridning, vilket bör vara en invallad hårdgjord yta utan golvbrunn, motsvarande brandklass EI60. Brandklassade skåp bör användas. Lämpligt utrymme för farligt avfall är att bygga om/till ett miljöhus eller ett  soprum och anpassa till gällande regelverk.


Vid förvaring inomhus ska utrymmet vara väl ventilerat. Detta för att förhindra att brännbar gasbildning uppstår.


Vid förvaring av brandfarlig vätska inomhus ska platsen vara avskild, vilket innebär ett avstånd på 6 m från förvaring av övrigt avfall. Detta för att hindra spridning vid en eventuell brand.


Tillstånd ska sökas då mer än 100 l brandfarlig vätska beräknas förvaras i avfallsutrymmet  vid ett tillfälle enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor (2010:1011). Tillstånd  utfärdas av Storstockholms brandförsvar vilka även ansvarar för att avsyna platsen innan  tillstånd ges, och därefter utför tillsyn av avfallsutrymmet med jämna mellanrum. Mängderna av brandfarlig vätska är beroende av hur många hushåll som finns inom fastigheten, och ska därför beaktas om fastighetsägaren väljer att ha fastighetsnära insamling av farligt  avfall.


Borttransport av avfallet ska ske av godkänd transportör som har de tillstånd som behövs för dessa transporter. Transporten ska utföras av kommunen upphandlad entreprenör. Fastighetsägaren får inte transportera själv.


Verksamhet eller åtgärd som utgörs av insamling, transport, återvinning och bortskaffande  av avfall.


Behållare som töms med kranbil, placerade ovan eller under mark.


Sådant avfall som brinner utan energitillskott efter det att förbränningsprocessen startat.


Avfall från elektriska och elektroniska produkter inklusive alla komponenter, utrustningsdelar och förbrukningsvaror som har haft en elektrisk eller elektronisk funktion.


Tillvaratagande av el/värme som alstras i en anläggning för avfallsförbränning eller av gas från organiska ämnen, t.ex. i en rötningsanläggning eller på en deponi.


Avfall som har en eller flera farliga egenskaper, t.ex. giftigt, cancerframkallande, explosivt eller brandfarligt.


Avser sådant hushållsavfall som är så tungt eller skrymmande eller har andra egenskaper som gör att det inte är lämpligt att samla in i ordinarie kärl eller säck.


Avfall som kommer från hushåll samt därmed jämförligt avfall från verksamheter.


Avser olika typer av fordon som är tillämpliga för hämtning av avfall, såsom baklastare, lastväxlare, kranbil eller kajtömmande sopbil. För mobil sopsug används specialfordon.


Avfall som inte kan förbrännas även om energi tillförs, exempelvis sten eller metaller.


\"Avser sådant hushållsavfall som återstår sedan grovavfall, farligt avfall och avfall som  omfattas av producentansvar sorterats ut, d.v.s. den vanliga \"soppåsen\".\"


Särskilt utsorterat och separat insamlat lättnedbrytbart organiskt hushållsavfall för biologisk behandling. Mer information om hur utsortering ska ske finns i informationsmaterialet för matavfallsinsamling.


Obemannad mindre anläggning för mottagning av hushållens farliga avfall, vilka ofta återfinns på bensinstationer eller i anslutning till återvinningscentralerna.


Den som yrkesmässigt tillverkar, för in till Sverige eller säljer en vara eller en förpackning (varuproducent) eller den som i sin yrkesmässiga verksamhet frambringar avfall som kräver särskilda åtgärder av renhållnings- eller miljöskäl (avfallsproducent).


Med producentansvar avses att producenterna har ansvar för att en vara eller produkt  samlas in och omhändertas genom återvinning, återanvändning eller bortskaffning på  ett sådant sätt som krävs för en hälso- och miljömässigt godtagbar avfallshantering.  Gäller exempelvis förpackningar, tidningar, elavfall och batterier. Regleras i tillämpliga  förordningar om producentansvar.


Avfall från verksamhet som inte har karaktären hushållsavfall. Exempelvis produktionsspill.


Användning, behandling eller omhändertagande av material, näringsämnen eller energi från avfall.


En bemannad anläggning dit hushåll och verksamheter kan lämna bl.a. grovavfall, elavfall och farligt avfall.


Obemannad publik insamlingsplats med behållare där hushåll kan lämna förpackningar och tidningar. Det finns ca 250 återvinningsstationer runt om i staden som ägs och drivs av producenterna, genom Förpacknings- och Tidningsinsamlingen.


Regelverk, föreskrifter och allmänna råd

Med stöd av 10 kap. 2 och 10 §§ plan- och byggförordningen (2011:338) föreskriver Boverket i fråga om verkets föreskrifter om ändring i verkets föreskrifter och allmänna råd (2011:13) om avhjälpande av enkelt avhjälpta hinder till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser dels att 4 § och 6–17 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 8a §, av följande lydelse. Författningen kommer därför att ha följande lydelse från och med den dag då denna författning träder i kraft.


1 § Denna författning innehåller föreskrifter och allmänna råd till 8 kap. 2 § andra stycket och 12 § andra stycket plan- och bygglagen (2010:900).


Föreskrifterna 2 § Föreskrifterna gäller tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. De omfattar – lokaler dit allmänheten har tillträde (publika lokaler), – allmänna platser.


Allmänt råd Nedsatt rörelseförmåga kan exempelvis vara nedsatt funktion i armar, händer, bål och ben liksom dålig balans. Personer med nedsatt rörelse- förmåga kan behöva använda t.ex. rullstol, rollator eller käpp.


Nedsatt orienteringsförmåga kan exempelvis vara nedsatt syn, hörsel eller kognitiv förmåga (utvecklingsstörning, hjärnskada).


Ytterligare bestämmelser som behöver beaktas vid avhjälpandet av enkelt avhjälpta hinder i publika lokaler finns bland annat i 2 kap. 6 §, 8 kap. 1, 2, 4, 5, 13, 14 och 17 §§ plan- och bygglagen (2010:900).


Ytterligare bestämmelser som behöver beaktas vid avhjälpandet av enkelt avhjälpta hinder på allmänna platser finns i 8 kap. 12, 13 och 16 §§ plan- och bygglagen (2010:900).


Bestämmelser om tillsyn och ingripanden finns i 11 kap. plan- och bygglagen (2010:900).


De allmänna råden 3 § De allmänna råden innehåller generella rekommendationer om tillämpnin- gen av föreskrifterna i denna författning och i huvudförfattningarna och anger hur någon kan eller bör handla för att uppfylla föreskrifterna. Det står dock den en- skilde fritt att välja andra lösningar och metoder, om dessa uppfyller föreskrifterna.


De allmänna råden kan vara sådana regler som ska främja en enhetlig tillämp- ning av en viss författning eller som ska bidra till utveckling i en viss riktning av praxis men som inte formellt binder den som råden är riktade till.


De allmänna råden kan även innehålla vissa förklarande eller redaktionella upplysningar. De allmänna råden föregås av texten Allmänt Råd och är tryckta med mindre och indragen text.


Terminologi 4 § Termer som inte särskilt förklaras i huvudförfattningarna eller i dessa föreskrifter, har den betydelse som anges i Terminologicentrums publikation Plan- och byggtermer 1994, TNC 95 .


\"När begreppet \"kommunikationsutrymme\" används i dessa föreskrifter och allmänna råd menas \"utrymme i byggnad som används främst till förflyttning\". Exempel på kommunikationsutrymmen är korridorer, hallar, passager, ramper, trappor och kommunikationsytor i rum. (BFS 2013:9).\"


Enkelt avhjälpta hinder 5 § Hinder enligt 6–18 §§ ska avhjälpas, så snart det inte är orimligt med hänsyn till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna. De ekonomiska konsekvenser- na får inte bli orimligt betungande för fastighetsägaren, lokalhållaren eller näringsidkaren.


Allmänt råd Frågan om ett hinder är enkelt att avhjälpa bör ständigt omprövas. Bedöm- ningen av ett och samma hinder kan variera; ett hinder som vid en viss tid- punkt inte bedöms som enkelt avhjälpt kan senare bedömas vara det om förutsättningarna ändras.


De praktiska förutsättningarna handlar om det som fysiskt behöver göras för att avhjälpa hindret. Förutsättningarna på platsen påverkar bedömnin- gen; ett hinder kan vara enkelt avhjälpt i en situation men inte i en annan. Exempelvis kan det vara enkelt att komplettera eller ersätta 2–3 trappsteg med en ramp om det finns tillräckligt med utrymme, medan det kan vara svårt att göra det i en trång miljö med smala trottoarer.


De ekonomiska förutsättningarna handlar om kostnaderna för avhjälpan- det och förmågan att bära kostnaderna. Exempelvis kan kostnaden för sam- ma åtgärd vara orimligt betungande för en ägare men hanterbar för en annan ägare med andra ekonomiska ramar.


Publika lokaler 6 § Fysiska hinder i form av mindre nivåskillnader, tunga dörrar och olämpligt placerade eller olämpligt utformade manöverdon ska avhjälpas.


Allmänt råd Trösklar bör tas bort om det är tekniskt möjligt, eller åtgärdas på annat sätt så att nivåskillnader utjämnas, för att t.ex. personer i rullstol eller med rollator ska kunna passera.  Mindre nivåskillnader bör överbryggas, exempelvis med ramper. även om rampen är kort bör lutningen inte vara brantare än 1:12, på grund av risken att falla eller välta baklänges. En lutning på 1:20 eller flackare bör eftersträvas. Rampen bör ha jämn och halkfri yta, vara minst 1,3 m bred och ha avåkningsskydd. Om det finns plats, bör en trappa finnas som komple- ment till rampen.


Dörrmattor och skrapgaller, som är tunga att passera eller medför snub- belrisk, bör bytas ut eller åtgärdas på annat sätt.


Olämpligt placerade porttelefoner samt manöverdon till exempelvis dörr- öppnare och ringklockor bör flyttas. Manöverdon till dörröppnare bör i höjd- och sidled placeras så att även en person i rullstol eller med rollator kan använda dem utan att träffas av dörrbladet. Manöverdon bör placeras så att de lätt kan nås från rullstol. En lämplig placering är med centrum 80 cm från marken och minst 70 cm, men gärna 100 cm, från hörn, dörrblads framkant eller annat hinder i ogynnsammaste läge (se bild 1).


Dörrar med dörrstängare bör förses med automatisk dörröppnare. även andra dörrar kan ibland vara för tunga att öppna för många människor och bör därför förses med automatisk dörröppnare. Vid utformningen av dörrar med automatisk öppnare är det viktigt att de ingående funktionerna placeras på rätt plats (se ovan), att manöverknappar kontrastmarkeras, att områden där dörrar slås upp markeras i golv alternativt att dörrar förses med säkerhetssensorer, och dylikt.  Olämpligt placerade manöverpaneler i och utanför hissar bör flyttas och olämpligt utformade manöverpaneler bör bytas. Manöverpanelers läge har betydelse för om rullstolsburna kan nå dem. Utformningen är viktig för personer med nedsatt syn och för personer med nedsatt kognitiv förmåga. Utgångsknappen bör ha form och ljushet som avviker mot omgivningen. För lämplig utformning och placering av manöverpaneler, se SS-EN 81-70. Olämpligt utformade handtag och lås bör bytas mot sådana som kan hanteras även av personer med nedsatt styrka eller nedsatt grip- eller precisionsförmåga. (BFS 2013:9).


7 § Hinder i form av bristande kontrastmarkering och bristande varnings- markering ska avhjälpas.


Allmänt råd Viktiga målpunkter, t.ex. entrédörrar, manöverdon till automatiska dörröpp- nare, hissdörrar, toalettdörrar, receptionsdiskar, informationsställen, dörrar till och i utrymningsvägar samt trapphus bör kontrastmarkeras så att perso- ner med nedsatt syn eller kognitiv förmåga lättare kan orientera sig. Kon- trastmarkeringar kan uppnås med avvikande material och ljushetskontrast. En ljushetskontrast på minst 0,40 enligt NCS (Natural Colour System) ökar avsevärt möjligheten för personer med nedsatt syn att uppfatta markeringen.  Logiska ledstråk som leder till och mellan målpunkterna bör anordnas till ledning för personer med nedsatt orienteringsförmåga. Kontrastlinjer i golv bör anordnas med både ljushetskontrast och taktil kontrast för personer med kraftigare  nedsatt syn. För personer med nedsatt kognitiv förmåga underlättas orienteringen av logiska färgsystem.  Stora glasytor i dörrar samt glasytor som kan förväxlas med dörrar eller öppningar bör markeras, Markeringarna bör avvika mot bakgrunden och placeras i ögonhöjd för både stående och sittande personer.  Trappor bör förses med kontrastmarkeringar så att personer med nedsatt syn kan uppfatta nivåskillnaderna, exempelvis genom att nedersta plansteget och framkanten på trappavsatsen vid översta sättsteget i varje trapplopp ges en ljushetskontrast på minst 0,40 enligt NCS (se bild 2). Markeringarna bör göras på ett konsekvent sätt inom byggnaden.


Utstickande byggnadsdelar, exempelvis trappor eller kapphyllor, lägre än 2,00 m över golv, bör byggas in eller utmärkas så att de även kan upptäckas av personer med nedsatt syn som använder teknikkäpp. (BFS 2013:9).


8 § Hinder i form av bristande utformning av orienterande skyltning ska avhjälpas. (BFS 2013:9).


Allmänt råd Skyltar som behövs för att man ska kunna orientera sig bör vara lättbegrip- liga och lättlästa, ha ljushetskontrast och vara placerade på lämplig höjd för att kunna läsas och höras såväl av personer i rullstol som av stående perso- ner med nedsatt syn. De bör placeras där man förväntar sig att de ska finnas och så att man kan komma tätt intill. Textstorleken bör vara anpassad efter läsavståndet och ytan bör inte ge upphov till reflexer. Skyltar bör vara kompletterade med bokstäver i antingen upphöjd relief eller punktskrift eller båda samt i vissa fall med talad information och tydliga, lättförståeliga och välkända symboler. Elektronisk skyltning bör anpassas så att personer med nedsatt orienteringsförmåga kan uppfatta och förstå den. Tydlig och väl belyst skyltning har stor betydelse för att bl.a. personer med nedsatt syn eller hörsel och personer med nedsatt kognitiv förmåga ska kunna orientera sig. (BFS 2013:9).


8a § Hinder i form av brister i ljudmiljön ska avhjälpas. (BFS 2013:9).


Allmänt råd Dålig hörbarhet bör förbättras genom att anpassa rumsakustiken till lokalens avsedda användning, exempelvis genom komplettering med ljudabsorbenter. Taluppfattbarheten bör särskilt beaktas. Störande bakgrundsljud från tekniska installationer, hissar eller trafik kan behöva avskärmas.  Receptioner bör utrustas med teleslinga eller någon annan teknisk lösning så att de blir tillgängliga och användbara för personer med nedsatt hörsel.  För personer med nedsatt orienteringsförmåga har lokalens ljudmiljö stor betydelse för användbarheten, exempelvis för hur personer med nedsatt hörsel kan uppfatta tal. (BFS 2013:9).


9 § Hinder i form av bristande eller bländande belysning ska avhjälpas.


Allmänt råd Stora glasytor mot det fria och fönster i slutet av korridorer bör kunna skärmas av för att motverka bländning. Avskärmning kan ske exempelvis med gardiner, markiser eller persienner.  Fast belysning som är bländande bör åtgärdas, exempelvis genom att ljuskällan avskärmas. Det är också viktigt att kontrasten i ljushet mellan angränsande utrymmen eller mellan ute och inne inte är för stor. Belysnin- gen kan vara avgörande för om personer med nedsatt syn kan orientera sig. Personer med nedsatt syn behöver rätt utformat ljus för att kunna se och läsa, och personer med nedsatt hörsel eller som är döva för att kunna läsa teckenspråk och läsa på läppar.  Belysningen i kommunikationsutrymmen bör anpassas så att den är jämn och anordnad så att personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga kan orientera sig och uppfatta hur underlaget ser ut. (BFS 2013:9).


10 § Hinder i form av brist på och bristande utformning av balansstöd ska avhjälpas.


Allmänt råd Där ledstänger saknas eller bara finns på ena sidan om en trappa eller ramp bör de kompletteras så att de finns på båda sidor. Ledstänger bör sitta på 0,9 meters höjd och vara lätta att gripa om. De bör löpa oavbrutet, samt förbi trappans eller rampens början och slut med minst 30 cm, Ledstängerna bör ha kontrasterande ljushet gentemot omgivande ytor. Det bör vara möjligt att hålla i ledstången även förbi infästningarna. (BFS 2013:9).


11 § Hinder i form av brister i utformning och placering av fast inredning ska avhjälpas.


Allmänt råd Fast inredning bör anpassas för att fungera för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. Exempel på sådan anpassning kan vara att flytta fast inredning, som är placerad för högt eller för nära hörn, så att personer i rullstol kan nå dem. Andra exempel på anpassning kan vara att komplettera system med talförbindelse och ljud- och ljusanordning så att personer med nedsatt orienteringsförmåga kan ta del av information. Exempel på åtgärder


för att personer med nedsatt syn ska kunna använda knappsatser där siffer- kombinationer ska slås in kan vara att knappsatsen förses med ljushets- kontrast, att 5:an förses med en taktilt märkbar punkt och att knappsatsen förses med punktskrift.  I hygienrum avsett för personer med nedsatt rörelseförmåga bör fast inredning kompletteras så att hygienrummet kan användas av dessa personer. Olämpligt placerade eller dåligt fungerande inredningsdetaljer som gör hygienrummet svårt att använda bör flyttas eller bytas ut.  Hygienrum bör kompletteras med kontrastmarkeringar så att personer med nedsatt syn kan orientera sig. Bristfällig larmutrustning bör komp- letteras, så att även hörselskadade och döva kan nås av varningssignaler i händelse av brand eller annan fara. (BFS 2013:9).


Allmänna platser 12 § Fysiska hinder såsom mindre nivåskillnader, ojämn markbeläggning, svårforcerade ränndalar och trottoarkanter ska avhjälpas.


Allmänt råd Nivåskillnader vid övergångsställen, andra gångpassager, parkeringsplatser för rörelsehindrade med särskilt tillstånd och hållplatser bör avfasas till 0- kant så att personer i rullstol eller med rollator kan ta sig fram. Avfasningen bör, om plats finns, inte ha större lutning än 1:12 och bredden bör vara 90– 100 cm. Vid sidan av avfasningen bör kantstenen ligga kvar så att personer med nedsatt syn kan ta ut riktningen över gatan. Avfasningen bör ha jämn och halkfri yta.


Ojämn markbeläggning som utgör hinder för personer i rullstol och med rollator att ta sig fram på gångytor bör bytas ut, exempelvis genom att ett stråk med jämnare markbeläggning fälls in.  Mindre nivåskillnader i gångytor bör överbryggas, exempelvis med ramper. även om rampen är kort bör lutningen inte vara större än 1:12, på grund av risken att falla och välta baklänges. En lutning på 1:20 eller flackare bör eftersträvas. Rampen bör ha jämn och halkfri yta, vara minst 1,3 m bred och ha avåkningsskydd. Tvärlutningen bör inte vara mer än vad som krävs för vattenavrinningen och inte överstiga 1:50, för att inte utgöra fara för personer med dålig balans, för att personer med nedsatt eller kraftigt nedsatt syn inte ska tappa orienteringen och för att personer i rullstol eller med rollator ska kunna ta sig fram. Om det finns plats, bör en trappa finnas som komplement till rampen.


Ränndalar som utgör hinder för personer i rullstol och med rollator bör täckas över så att ytan blir jämn eller bytas ut mot t.ex. avrinningsgaller eller ränndalar som utan svårighet kan passeras av personer i rullstol eller med rollator. (BFS 2013:9).


13 § Hinder i form av bristande kontrastmarkering och varningsmarkering ska avhjälpas.


Allmänt råd Viktiga målpunkter, t.ex. busshållplatser, perronger, övergångsställen och upphöjda gångpassager över gator, entréer m.m. bör kontrastmarkeras så att, personer med nedsatt syn eller kognitiv förmåga lättare ska kunna upptäcka dem. Logiska ledstråk kan anordnas till och mellan målpunkterna. Naturliga ledytor som gräskanter, murar, staket, kanter och fasader kan kompletteras med konstgjorda ledytor till sammanhängande ledstråk. Kontrastmarkering kan exempelvis anordnas genom att material som avviker taktilt och i ljus- het fälls in i markbeläggningen, t.ex. tydligt kännbara plattor i asfaltyta.


Markbeläggningen bör utformas så att den inte medför snubbelrisk. En ljus- hetskontrast på minst 0,40 enligt NCS ökar avsevärt möjligheten för perso- ner med nedsatt syn att uppfatta markeringen.  Trappor bör förses med kontrastmarkeringar så att personer med nedsatt syn kan uppfatta nivåskillnaderna, exempelvis genom att framkanten på nedersta plansteget och framkanten på trappavsatsen vid översta sättsteget i varje trapplopp ges en ljushetskontrast på minst 0,40 enligt NCS (Se bild 2). Markeringarna bör göras på ett konsekvent sätt inom området.  Stolpar i gångbanor, fallkanter och andra detaljer bör kontrastmarkeras för att underlätta för personer med nedsatt syn och personer med nedsatt kognitiv förmåga att urskilja detaljer. En ljushetskontrast på minst 0,40 enligt NCS ökar avsevärt möjligheten för personer med nedsatt syn att upp- fatta markeringen.  Utstickande byggnadsdelar, exempelvis trappor, skyltar och balkonger, lägre än 2,20 m över mark bör byggas in eller utmärkas särskilt, så att de inte utgör risk för personer med nedsatt syn.


Fasta hinder i gångytor bör, om det inte är möjligt att flytta dem bort från gångytan, tydligt markeras visuellt och utformas så att de kan upptäckas med teknikkäpp.  Oskyddade glasytor bör markeras. Markeringarna bör avvika mot bak- grunden och placeras i ögonhöjd för både stående och sittande personer. (BFS 2013:9).


14 § Hinder i form av brist på och bristande utformning av orienterande skyltning ska avhjälpas.


Med skyltar avses i denna paragraf inte vägmärken eller andra anordningar enligt vägmärkesförordningen (2007:90). Skyltar ska utformas och placeras så att de inte kan förväxlas med vägmärken och andra anordningar (se vidare 8 kap. 4 § vägmärkesförordningen). (BFS 2013:9).


Allmänt råd Skyltar som behövs för att man ska kunna orientera sig bör finnas. Skyltar bör vara lättbegripliga och lättlästa, ha ljushetskontrast och vara placerade på lämplig höjd för att kunna läsas och höras såväl av personer i rullstol som av stående personer med nedsatt syn. De bör placeras där man för- väntar sig att de ska finnas och så att man kan komma tätt intill. Textstor- leken bör vara anpassad efter läsavståndet och ytan bör inte ge upphov till reflexer. Skyltar bör vara kompletterade med bokstäver i antingen upphöjd relief eller punktskrift eller båda samt i vissa fall med talad information och tydliga, lättförståeliga och välkända symboler. Elektronisk skyltning bör an- passas så att personer med nedsatt orienteringsförmåga kan uppfatta och förstå den.  Tydlig och väl belyst skyltning har stor betydelse för att bl.a. personer med nedsatt syn eller hörsel och personer med nedsatt kognitiv förmåga ska kunna orientera sig. (BFS 2013:9).


15 § Hinder i form av bristande eller bländande belysning ska avhjälpas.


Allmänt råd Fast belysning som är bländande bör åtgärdas, exempelvis genom att ljus- källan avskärmas. Belysningen kan vara avgörande för om personer med nedsatt syn kan orientera sig. Personer med nedsatt syn behöver rätt utformat ljus för att kunna se och läsa, och personer med nedsatt hörsel eller som är döva för att kunna läsa teckenspråk och läsa på läppar.  Belysningen på gångytor och vid viktiga målpunkter bör anpassas så att den är jämn och anordnad så att även personer med nedsatt syn kan uppfatta hur underlaget ser ut, och så att hörselskadade eller döva kan uppfatta teckenspråk och läsa på läppar. (BFS 2013:9).


16 § Hinder i form av brist på och bristande utformning av balansstöd ska avhjälpas.


Allmänt råd Där ledstänger saknas eller bara finns på ena sidan om en trappa eller ramp bör de kompletteras så att de finns på båda sidor. Ledstänger bör sitta på 0,9 meters höjd och vara lätta att gripa om. De bör löpa oavbrutet, samt förbi trappans eller rampens början och slut med minst 30 cm. Ledstängerna bör ha kontrasterande ljushet gentemot omgivande ytor. Det bör vara möjligt att hålla i ledstången även förbi infästningarna. (BFS 2013:9).


17 § Hinder i form av bristande utformning av parkeringsplatser för rörelse- hindrade med särskilt tillstånd ska avhjälpas. (BFS 2013:9).


Allmänt råd Vissa platser på en parkeringsplats bör åtgärdas så att de medger att rullstol tas in och ut från sidan av fordonen. Breddmåttet på en sådan plats bör vara 5,0 m. Om fri yta finns intill parkeringsplatsen kan sådan yta räknas in i breddmåttet.  Om uppställningsplatsen är placerad längs en gata bör den ha tillräckligt längdmått så att utrymme finns för att kunna passera med rullstol mellan parkerade fordon. Vissa platser kan göras extra långa för att ta in och ut rullstol baktill på fordonet. För det behövs en cirka 9 meter lång plats.  Lutningen i längs- och sidled bör inte vara mer än vad som krävs för vattenavrinningen och inte överstiga 1:50. Markbeläggningen bör vara fast, jämn och halkfri. (BFS 2013:9).


18 § Hinder i form av brister i lekplatsers utformning eller utrustning ska avhjälpas.


Allmänt råd Brister, som gör det svårt för barn med nedsatt rörelse- eller orienterings- förmåga att alls använda lekplatsen bör åtgärdas. även brister som gör det svårt att vistas på lekplatsen för föräldrar med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga eller för andra och som tar hand om barnen, bör åtgärdas.


1. Denna författning 1 träder i kraft den 2 maj 2011, då verkets föreskrifter och allmänna råd (BFS 2003:19) om undanröjande av enkelt avhjälpta hinder till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser ska upphöra att gälla. 2. äldre föreskrifter ska fortfarande gälla för ärenden som har påbörjats före den 2 maj 2011 och ärenden som avser överklagande av beslut i ett sådant ärende till dess ärendet är slutligt avgjort.


Tätskiktsgarantier ställer ut ansvarsutfästelser på hela eller delar av takytor, både vid nyproduktion och renovering (omläggning av befintliga tak).


Ansvarsutfästelser ställs inte ut för reparationer eller kompletteringar på befintliga tak (t ex intäckningar vid nya takgenomföringar, intäckning av infästningsplattor för tak- säkerhet, byte av fotplåt etc.)


Yttertak med överbyggnad Det ska alltid framgå av ansvarsutfästelsen om taket (eller del av tak) har någon form av överbyggnad (t ex sedum, trätrall eller solpaneler).


Tätskikt som förses med överbyggnad enligt nedan ska vattenprovas enligt metod i AMA Hus YHB.2132 (se beskrivning i kap 7.5. Tätskikt som ej förses med överbyggnad (expone- rat tätskikt) behöver inte vattenprovas.


Eftermontering av överbyggnad  (efter att ansvarsutfästelsen är utställd) Ansvarsutfästelse respektive Materialgarantin upphör att gälla om taket under Ansvarsut- fästelsens respektive Materialgarantins giltighetstid förses med överbyggnad (t ex sedum, trätrall eller solpaneler).


För tak som förses med solpaneler eller sedum inom 2 år efter slutbesiktning (färdigstäl- lande om slutbesiktning av entreprenad inte utförs) är det möjligt att komplettera befintlig garanti så att den fortsätter att gälla. Kontakta Tätskiktsgarantier för villkor och utförande.


2  Tätskiktssystem Tätskiktssystem som omfattas av TäTSKIKTSGARANTIER™  enligt förteckning från respektive materialtillverkare. Aktuell förteckning finns på vår hemsida www.tätskikts- garantier.se


Anger på vilket underlag tätskiktet klarar mekanisk påverkan. Klass A = mjuka underlag (isolering av cellplast och mineralull) med ytkompressionshållfasthet ˃ 60kPa.


Klass B = hårda underlag (Underlag: betong, lättbetong, cellglas, träpanel, råspont och mate- rial som bedöms ha lika kompressionshållfasthet, samt renovering på befintlig taktäckning.


Brandklass Anger på vilket underlag tätskiktet uppfyller brandteknisk klass B ROOF (t2) enligt CEN/TS 1187:2012 test 2.


Deklaration av brandegenskaper görs med hjälp av en kod där siffrorna 1, 2, 3 och 4 anger på vilka underlagstyper produkten uppfyller kraven enligt brandklass B ROOF (t2)


Remsor som ingår i tätskiktssystemet ska uppfylla motsvarande brandklass som tätskiktets.


Materialet ska provas på både brännbart och obrännbart underlag om det ska kunna användas på dessa typer av underlag. För att erhålla full brandklassning av materialet på samtliga underlag måste godkänt resultat visas för både cellplast samt mineralull.


Regelverket godtar provning på träspånskiva 680 kg/m 3 för godkännande på träpanel ≥ 480 kg/m 3 .


Kontrollera med respektive leverantör vilka produkter som är godkända att monteras på isolering av PIR.


2.2  1-lagstäckning eller 2-lagstäckning För de flesta yttertak fungerar en 1-lagstäckning utmärkt. De fall en 2-lagstäckning kan vara lämplig är t ex fall då takytor är svåråtkomliga för åtgärder, till exempel tak med solpaneler, tak med överbyggnad av sedum, singel trätrall eller på byggnader med särskilt stora ekonomiska värden eller kulturvärden. Ett 2-lags- system är ett säkrare system då samtliga arbetsmoment utförs i dubbla skikt/lager.


2.3 Monteringsmetod Tätskikt kan monteras med mekanisk infästning och skarvsvetsning, sträng- och skarvs- vetsning eller helsvetsning mot underlag.


3  Takutformning och underlag Byggtekniska förutsättningar För att kunna utföra ett korrekt montage av tätskikt måste det finnas byggtekniska förut- sättningar för detta. Det kan till exempel vara underlag, bärande konstruktion, dimensio nering och placering av takavvattning, ångspärr etc.


Arbeten som ingår i dessa byggtekniska förutsättningar utförs normalt av andra entrepre- nörer än takentreprenören, till exempel stom- eller byggentreprenörer.


Då dessa byggtekniska förutsättningar följer AMA Hus och andra branschregler förutsätts det att dessa är utförda på rätt sätt när tätskiktsarbetet ska utföras. Det förutsätts (dvs åligger inte takentreprenören att kontrollera) att dessa arbeten är utförda på rätt sätt. Upptäcker takentreprenören att något avviker från det som beskrivs i byggtekniska förutsättningar ska takentreprenören underrätta sin beställare om detta.


3.1  Takutformning Vid nyproduktion ska takplan upprättas som redovisar taklutning, takfall, takavvattning (placering av takbrunnar och bräddavlopp), taksäkerhetsanordningar, genomföringar och uppbyggnader samt hur tillträde till yttertak ska ske. AMA Hus YJC.21.


Fritt mått (avstånd) mellan genomföringar, hinder, uppbyggnader och liknande ska vara minst 300 mm.


Tätt sittande genomföringar ska byggas ihop till en gemensam större genomföring.


Fritt mått (avstånd) mellan rörgenomföringar där gummistosar används ska vara minst stosens totala diameter + 200 mm (inklusive fläns).


Sarg till takljuskupoler, takluckor, takfönster och liknande ska vara minst 200 mm hög ovan takyta (se AMA Hus HSD.1441).


Plywoodskivor till fristående uppbyggnader över rörelsefogar och liknande ska ha en minsta tjocklek av 21 mm.


Plywoodskivor på vägg, sarg och liknande, eller till spikbart underlag, ska vara minst 15 mm tjocka (enligt AMA Hus KEB.18).


Takavslutning vid hängskiva och liknande ska utföras med snedsågad (fasad) träregel minst 45 x 95 mm. Träregeln ska vara fäst i underlaget.


Installationer i takisolering För att mekanisk infästning av tätskikt ska vara möjlig att utföra enligt vindlastberäkning och för att undvika ev problem med kondens ska installationer (rörledningar för avvatt- ning, ventilation, elkablar och liknande) inte förläggas i takisoleringen under tätskiktet.


Se princip för mekanisk infästning av tätskikt i figurer kap 3.4.1 och 3.4.2


3.2  Taklutning Underlag för tätskikt ska utformas med fall till brunn eller hängränna. Ansvarsutfästelser ställs ut på tak med lutning från 1:100 till 1:1.


Minsta rekommenderad taklutning för yttertak är 1:40. Se AMA Hus 01.SG samt JSE Ränndalar bör utföras utan lutning (horisontella).


3.3  Kvarstående vatten Vid nyproduktion ska tak eller bjälklag projekteras så att kvarstående vatten blir minsta möjligt. Detta uppnås genom tillräcklig taklutning och korrekt placerade takbrunnar (i takets naturliga lågpunkter). Hänsyn ska tas till konstruktionens nedböjningar och laster under bruksskedet.


På tak med låg lutning är det i stort sett ofrånkomligt med viss mängd kvarstående vatten. Omfattningen av kvarstående vatten beror på hur takkonstruktionen är uppbyggd, främst takbjälklagets styvhet, taklutning och placering av takbrunnar. Vid låga taklutningar kan kvarstående vatten bildas även vid skarvar i tätskiktet eftersom tätskiktet läggs omlott och dess tjocklek är ca 5 mm.


Vid tätskiktsanslutningar mot t ex tak- brunnar läggs tätskiktsmatta både under och över brunnsfläns vilket ger en min- dre uppbyggnad som i vissa fall kan leda till 5-10 mm kvarstående vatten.


Att försänka takbrunnar i underlaget bör undvikas eftersom det ofta leder till spänningar och veck i tätskiktet, vilket ger ökad risk till läckage.


även försänkta ränndalar ger större läckagerisk och denna lösning bör undvikas. Försänkta ränndalar ska alltid utföras som 2-lagstäckning.


Mindre mängder kvarstående vatten har ingen väsentlig inverkan på tätskiktets funktion eller livslängd.


även om dagens tätskikt inte påverkas av kvarstående vatten rekommenderas att man vid nyproduktion eftersträvar att kvarstående vatten blir minsta möjliga. Detta eftersom nedböj- ningar under byggnadens livslängd kommer att öka mängden kvarstående vatten på taket.


Framförallt på flacka och låglutande tak finns risk för större mängder kvarstående vatten om takbrunnar är helt eller delvis igensatta av löv och skräp. Kvarstående vatten leder till större nedböjningar i takkonstruktionen vilket i sin tur leder till att ännu mer vatten kan samlas i svackorna. Den ökade nedböjningen leder således till mer kvarstående vatten och tvärtom. På byggnader som är belägna i de lägre snözonerna kan den totala vattenlasten ibland bli större än den dimensionerande snölasten.


För att minska mängden kvarstående vatten bör taklutningen vara minst 1:40 och takbrun- nar placeras i takets naturliga lågpunkter (med hänsyn tagen till nedböjningar i konstruktio- nen och laster i bruksskedet). Eftersom nedböjningen alltid sker mellan pelare/takstolar ska takbrunnar alltid placeras mitt i takkfack.


Notera att kvarstående vatten oftast inte beror på fel i tätskiktsmontaget utan på projekte- ringen av takkonstruktionen.


På tak där tätskiktet ska beläggas med vegetation kan kvarstående vatten medföra pro- blem. Eftersom uttorkningen går mycket långsamt ökar risken för oönskad ogräsetablering.


Vid renovering kan kvarstående vatten accepteras i en något större mängd vid enstaka svackor förutsatt att det inte påverkat takets funktion före omläggning. Kvarstående vattensamlingar med djup över 30 mm ska alltid åtgärdas med installation av nya takbrunnar alternativt uppbyggnader.


3.4  Bärande konstruktion/takbjälklag Nedan krav gäller oavsett om tätskikt ska installeras direkt mot bjälklaget eller om isole- ring ska läggas mellan bjälklag och tätskikt. Se AMA Hus JSE samt IBG.


Underlag ska vara utfört så att genomtrampning inte kan ske. Underlag för tätskikt ska ha en ytjämnhet motsvarande brädriven betong. Träreglar får utföras med obehandlat virke.


3.4.1 Bärande konstruktion/takbjälklag av betong och lättbetong (AMA Hus ESE.25, GSC.63, GSE.63)


Vid mekanisk infästning ska betong (platsgjuten eller prefab element) ha minsta håll- fasthet C25/30.


Vid svetsning av tätskiktsmatta direkt mot betong eller lättbetong ska underlaget vara yttorrt och förbehandlat med asfaltprimer. Ev gjuthud ska avlägsnas genom blästring.


Underlag får inte ha större ytråhet än 1,5 mm. Nivåskillnader större än 5 mm i till exempel elementskarvar ska vara utjämnade med bruk i lutning 1:15 så att jämn övergång erhålls. Utjämningen utförs med betong, cement- eller bitumenbaserade produkter beroende på nivåskillnadens storlek. Flytspackel ska inte användas i kombination med bitumenbaserade tätskiktsprodukter. Fogbredder får inte överstiga 12 mm.


3.4.2 Bärande konstruktion/takbjälklag av trp-plåt (AMA Hus GSM.1) I SS-EN 1090-4 finns krav om minsta tjocklek av 0,75 mm på profilerad plåt för bärverk i takkonstruktioner. I Sverige används ofta tunnare plåt (ner till 0,65 mm med minsta sträckgräns 420 Mpa). För tunn plåt kan medföra nedböjningar som skadar isolering och tätskikt varför Tätskiktsgarantier rekommenderar att man använder plåttjocklek 0,75 mm.


Trävaror och träprodukter ska skyddas mot fukt, före och efter montering, för att motverka mikrobiell påväxt och andra olägenheter.


Virke ska ha målfuktkvot högst 16 procent och ha torkningskvalitet Standard enligt SS-EN 14298. Mätmetod enligt YHB.222.


Trä och träbaserade komponenter ska vid inbyggnad ha en fuktkvot som så nära som möjligt överensstämmer med jämviktsfuktkvoten i den färdiga konstruktionens klimat, för undvikande av stora fuktrörelser och andra olägenheter.


3.4.3.1 Underlagsspont (AMA Hus HSD.133, 1331) Virke ska vara underlagsspont av sort G4-3 eller bättre samt uppfylla krav och mått enligt SS-EN 232813.


Virke med synlig undersida ska vara underlagsspont av gran sort G4-2 eller bättre enligt SS-EN 1611-1, som uppfyller krav och mått enligt SS 232813. Se AMA Hus HSD.1332 samt HSD.1342. Bredden på underlagsspont får vara högst 145 mm.


Brädtjocklek ska vara dimensionerad med hänsyn till taktäckningsmaterial, snölast och behovet av infästning av taksäkerhetsanordningar och andra anordningar på yttertak, till exempel solpaneler.


Minsta brädtjocklek där taktäckningsmaterial är tätskiktsmatta ska vara minst 23 mm (se tabell AMA HSD.1331/1).


Underlagsspont har en rillad sida och den rillade sidan ska vändas nedåt och den notade (spårförsedda) kanten nedåt takfallet. Om underlagssponten har rillning på båda sidor ska den bästa sidan (godsidan) vändas nedåt och den notade (spårförsedda) kanten ned- åt takfallet. Den nedersta brädans not ska sågas bort före uppsättning.


Underlagsspont ska spänna över minst två fack och skarvas stumt över stöd. Högst två brädor i bredd får skarvas över samma stöd.


ändspontad underlagsspont får skarvas mellan stöd, men högst varannan bräda i samma fack.


Underlagsspont ska spikas eller skruvas i varje stöd. Underlagsspont som är bredare än 95 mm ska dubbelspikas eller -skruvas. 30 mm från kant.


Underlagsspont mot nock ska fasas i överkanten på ett sådant sätt att eventuell nock- planka får full anliggning.


I den färdiga inbrädningen får det inte finnas uppstickande spik eller skruv eller annat som kan orsaka skador på tätskiktsmatta.


3.4.3.2 Förtillverkade luckor av underlagsspont för inbrädning av yttertak (AMA Hus GSN.18)


Virke till förtillverkade underlagsspontluckor ska vara underlagsspont av sort G4-3 eller bättre, gran enligt SS-EN 1611-1.


Luckor för synlig undersida, takfotsluckor, ska vara tillverkade av underlagsspont av kärnvirke ed av gran i sort G4-2 eller bättre, gran enligt SS-EN 1611-1. (VB3203-3205).


Lucka av underlagsspont ska ha brädor med minst en rillad sida, avsedd att vändas nedåt, in mot vindsutrymme. Den andra sidan ska vara rillad eller hyvlad. är båda sidor rillade ska den bästa sidan vändas nedåt, (inåt vinden).


Underlagsspontluckor ska bestå av minst 70 mm breda underlagsspontbrädor inklusive fjäder.


Vid synlig undersida, till exempel vid takfot och gavelsprång, ska luckor av underlags- spont, så kallade takfotsluckor, av den bättre kvaliteten G4-2 av gran med kärnved användas.


Luckor av underlagsspont ska spänna över minst två fack och skarvas över stöd. Centrumavstånd för ett fack ska vara ≤ 1200 mm.


Luckor av underlagsspont ska monteras i förband, det vill säga så att inte två intill varandra liggande takluckor skarvas över samma stöd. Se figur AMA GSN.18/1.


Luckor bestående av underlagsspont med bredd ≥95mm, 120 respektive 145 mm ska dubbelspikas eller skruvas i varje underlagsspontbräda i varje takstol eller takbalk.


I färdig takinbrädning med underlagsspontluckor ska det inte finnas uppstickande spik eller skruv eller annat som kan orsaka skador på täckning.


Färdig takinbrädning med underlagsspontluckor ska skyddas mot nederbörd och stark solstrålning och omgående täckas med underlagstäckning. Ytfuktkvoten får vara högst 18 procent i samband med underlagstäckning.


3.4.3.3 Skivor av Plywood i yttertak (AMA Hus KEB.12, KEB.18) Skivor ska vara av typen konstruktionsplywood och uppfylla kriterierna för limningsklass 3 enligt SS-EN 314-2. Erforderlig klass för böjhållfasthet och E-modul enligt SS-EN 636 ska uppfyllas. Skivor ska ha största format 2 400×1 200 mm alternativt 3 600×600 mm.


I den färdiga skivtäckta ytan får inte finnas uppstickande spikhuvuden eller annat som kan orsaka skador på täckning av byggpapp eller dylikt.


Skivor ska monteras i förband, så att inte två intill varandra liggande takskivor skarvas över samma stöd.


Skivor ska infästas med skruv eller kamspik. Spik- respektive skruvavstånd ska vara enligt tabell AMA KEB.12/1.


3.4.3.4 Bärande konstruktion/takbjälklag av KL-trä Se AMA Hus GSN.75 samt KL-trähandbok utgiven av Svenskt Trä.


3.4.3.5 Underlagspapp på träunderlag Underlag av trä ska vara täckt med byggpapp kvalitet YAM 2000 eller YEM 1000 (se AMA Hus JSB). även YAP 2200 och YEP 2500 accepteras som underlagstäckning.


Underlag av träpanel eller plywood ska täckas med byggpapp i anslutning till att brädor eller skivor monteras (se AMA Hus JSB.1).


Förutsatt att montage av tätskiktet sker i direkt anslutning till montering av råspont eller plywoodskivor (råspont/plywoodskivor ska hållas fria från nederbörd) kan man frångå kravet i AMA Hus och montera tätskiktet direkt på träunderlaget utan underlagstäckning. Underlagsduk typ JSC.61 får inte utgöra underlag för tätskikt.


Defekter i byggpapp, till exempel veck och blåsor, ska justeras innan tätskiktet monteras.


Fästdon för byggpapp och underlagsduk på träunderlag ska vara pappspik med dimensi- on minst 25×2,5 mm. Längden avpassas så att spiken går igenom underlaget. Klammer får inte användas.


Längdskarvar ska spikas i sicksack enligt figur AMA JSB/1. Spikrad får inte sammanfalla med springa mellan panelbrädor, skivor och dylikt.


3.5 Isolering under tätskikt Isolering under tätskikt kan utföras med mineralull (sten- eller glasull), cellplast (EPS, XPS, PIR) eller cellglas. Materialen kan kombineras om isoleringsleverantör och tätskiktsleverantör godkänt detta.


Isolering under tätskikt ska uppfylla krav och installeras enligt AMA Hus IBG 2 och tillverkarens anvisningar.


Vid isolering i två eller flera lag ska skivskarvarna i respektive lag vara förskjutna minst 300 mm.


Typ av isolering väljs baserat på aktuellt krav på isolerförmåga, brandegenskaper samt tryckhållfasthet.


Tak som belastas med t ex trätrall eller solpaneler kräver isolering med högre tryck- hållfasthet.


OBS! Beakta resultat från separat lastutredning avseende laster från tillkommande installationer som ställs/läggs på tätskiktet (solpaneler, aggregat, trätrall på terrasser och dylikt) vid val av bärande isolering på låglutande tak. Jämför anvisningar i DIN 4108-10. (RA Hus IBG.2)


Isolering av mineralull (sten- eller glasull) Isolering av mineralull ska ha en densitet av minst 120 kg/m³ och får komprimeras högst 10 procent vid 60 kPa utbredd korttidslast enligt provningsmetoder angivna i SS-EN 826 och ha högst 5 mm nedtryckning vid en kortvarig punktlast av 500 N enligt provnings- metoder angivna i SS-EN 12430. Skivor av mineralull ska fästas mekaniskt.


Isolering av EPS eller XPS cellplast Isolering av EPS ska vara minst S60 enligt SS-EN 13163. Isolering av EPS Cellplast ska ha en densitet av minst 15 kg/m³ och får komprimeras högst 10 procent vid 60 kPa utbredd korttidslast enligt provningsmetoder angivna i SS-EN 826. Isolering av XPS ska uppfylla kraven för lägst CS(10\"Y)200 enligt SS-EN 13164. Vid isolering i ett lag ska skivornas kanter vara falsade eller spontade. Cellplast ska täckas med ett lager av obrännbar isolering, minst 20 mm takboard av mine- ralull. Se figur. Skivor av cellplast ska fästas mekaniskt. Cellplastskivor ska före leverans ha konditionerats så att funktionellt påverkande krympning har avslutats. Tidsmässig hänsyn ska göras vid planering, inköp eller avrop.


Isolering av PIR cellplast Isolering av PIR ska uppfylla kraven för lägst CS(10\"Y)120 enligt SS-EN 13165. Skivor ska fästas mekaniskt eller klistras Med undantag för helklistrat utförande ska skivornas kanter vara falsade eller spontade vid isolering i ett lag.


Isolering av cellglas Isolering av cellglas ska uppfylla kraven för lägst CS(10/Y)500 enligt SS-EN 13167 Skivor ska klistras


3.5.3 Luft- och ångspärr (plastfolie eller bitumen) ångspärr av PE-folie ska uppfylla krav enligt RISE Certifieringsregel 128 (P-märke).


Rekommendation: ångspärr av PE-folie bör ha en tjocklek av 0,20 mm vid platsbyggda konstruktioner för att minska risken för skador under byggtiden.


ångspärr av bitumen ska ha ånggenomgångsmotstånd på minst 1,5 x 10 6 s/m (motsvarar sd = 37,5 m). YEP 2500 uppfyller detta krav. Skarvar ska ha överlapp minst 80 mm och vara klistrade i varmasfalt. Vid användning av YEP 3500 ska skarvar svetsas.


3.6  Installationer på tak Då stöd för solpaneler, trätrall, aggregat och liknande ställs på tätskikt är det viktigt att underlaget/isoleringen är dimensionerad så att stöden  inte sjunker ner. Underlaget ska alltså vara stumt (max tillåten deformation = 5 mm) och tåla belastningen över tid.


OBS! Beakta resultat från separat lastutredning avseende laster från tillkommande instal- lationer som ställs/läggs på tätskiktet (solpaneler, aggregat, trätrall på terrasser och dylikt) vid val av bärande isolering på låglutande tak. Jämför anvisningar i DIN 4108-10. (RA Hus IBG.2) Stöd ska vara utformat så att avvattning inte hindras.


3.7   Solpaneler på tak Vid montering av solpaneler på yttertak ska konstruktör utföra snö och vindlast- beräkning.


Systemet ska vara dimensionerat så att inte laster och/eller vibrationer under bruksskedet skadar tätskiktet och/ eller eventuellt underliggande isolering.


\"Solpaneler får inte monteras över takets ränndalar. Beakta Taksäkerhetskommit- téns branschstandard \"Taksäkerhet på tak med solpaneler\"


Det ska finnas en distans på minst 50 mm mellan fäste/skenor för solpaneler och tätskikt så att vatten kan rinna obehindrat på tätskiktet under solpanelerna.


Solpaneler kan monteras på tak med 2 metoder – med infästningsplattor eller ballasterat (löst stående).


I takets hörn-, rand- och mittzon ska solpaneler fästas in mekaniskt (med infästnings- plattor) eller hållas med ballast. I inre mittzon – på tak med lutning <5° - kan infästnings- plattor endast klistras/svetsas in i tätskiktet (utan mekanisk infästning) om vindlasten ej överstiger 200 N/infästningspunkt i inre mittzon.


OBS Dimensionerande värde vid endast inklistring/svetsning av infästningsplatta i tätskikt ska anges av leverantören av tätskiktssystemet.


OBS! Beakta resultat från separat lastutredning avseende laster från tillkommande instal- lationer som ställs/läggs på tätskiktet (solpaneler, aggregat, trätrall på terrasser och dylikt) vid val av bärande isolering på låglutande tak. Jämför anvisningar i DIN 4108-10.


3.7.1 Solpaneler – montering med infästningsplattor Då tätskiktet är mekaniskt infäst i takkonstruktionen är huvudprincipen att infästningsplat- tor ska fästas in i mekaniskt i takkonstruktionen enligt vindlastberäkning/infästningsplan.


På större tak med lägre vindlaster i inre mittzon (ej över 200 N/m2) och taklutning <5° kan infästningsplattorna klistras/svetsas in i tätskiktet utan att fästas in mekaniskt om vindlast- beräkningen medger detta. I hörn-, rand- och mittzon ska infästningsplattor alltid fästas in mekaniskt.


Vindastberäkning/infästningsplan ska visa: • Tätskiktstyp • Typ av infästningsplatta • Vindlast (Wtot) i takets olika zoner (hörn-, rand-, mitt- och ev inre mittzon) • Hur många och typ av infästningar som krävs per infästningsplatta • Placering av infästningsplattor (cc-avstånd)


Princip för infästning av infästningsplattor vid mekaniskt infäst tätskikt På kompakttak (där tätskikt och takisolering är helklistrat i varmasfalt) ska infästningsplat- torna klistras/svetsas in i tätskiktet (utan mekanisk infästning).


Utformning av infästningsplattor till solpaneler Infästningsplatta kan vara både fyrkantig och rektangulär


Infästningsplattor ska ha hål för mekanisk infästning samt vara perforerad enligt nedan


Infästningsplatta ska vara i storlek så att inklistring av tätskikt kan göras minst 150 mm (mellan genomgående bult och kant – se fig)


Infästningsplatta ska vara perforerad på 80-100 av de 150 mm enligt någon av nedan alternativ:


3.7.2 Solpaneler på tak – ballasterat Vid ballasterade lösningar ska konstruktör göra beräkning av takkonstruktionen så att stöd för solpanelerna inte sjunker ner och bildar gropar i tätskiktet. Underlaget ska alltså vara stumt (max tillåten deformation = 5 mm) och tåla belastningen över tid.


Glid- och skyddsskikt av tätskiktsremsa SEP 5500 TKY-A ska läggas mellan stöd och tätskikt som skydd för tätskiktet.


OBS! Beakta resultat från separat lastutredning avseende laster från tillkommande instal- lationer som ställs/läggs på tätskiktet (solpaneler, aggregat, trätrall på terrasser och dylikt) vid val av bärande isolering på låglutande tak. Jämför anvisningar i DIN 4108-10. (RA Hus IBG.2)


Glid- och skyddsskikt Mellan tätskikt och stöd/skenor för solpaneler ska glid- och skyddsskikt läggas. Glid- och skyddsskikt ska vara kompatibelt med tätskiktet.


4  Takavvattning För taklutning, takutformning och kvarstående vatten – se kap 3.


Dimensionering Takavvattning ska dimensioneras enligt SS 824031 och SS EN 12056-3.


Beakta att takutformning samt konstruktionens nedböj- ning kan kräva fler takbrunnar än vad dimensioneringen resulterar i.


\"Se TiB branchtolkning \"Dimensionering av takav- vattning vid tak med tätskiktsmatta eller takduk\"


Hinder och genomföringar Ovanför hinder bredare än 1,2 m ska vatten- avledande uppbyggnad utföras.


Hinder/genomföring närmare nock än 500 mm behöver inte kompletteras med vatten- avledande uppbyggnad.


Invändig och utvändig avvattning Tak avvattnas genom att man med takets lutning leder regnvattnet till avvattningspunkter. Antingen till utvändig avvattning via fotplåt och hängränna till utvändiga stuprör eller till invändig avvattning via takbrunnar ner i invändiga avlopp.


4.1  Utvändig avvattning Med utvändig avvattning avses då stuprör leds  på utsida av byggnad. Regn- och smält- vatten leds då via fotplåt/hängränna ner i stuprör placerade på utsida fasad.


Som alternativ till sargutkastare genom krön kan avvattning göras via ursparning i krön enligt figur. Ursparning ska vara minst 300 mm.


Krav för fotplåt Fotplåt ska vara enligt tabell nedan. Remsa under fotplåt ska vara i bredd 300 mm.


Fotplåt ska vara monterad enligt AMA Hus JT-.31. Det accepteras att fotplåt ej har omslag på nedknäckning.


Fotplåt ska skarvas med 100 mm överlapp (ej omslag, hak- eller dubbelfals).


Fotplåt ska skruvas i två rader cc 150 mm enligt fig AMA JT-.31/1. Infästning får ej ske i överlapp.


OBS Vid tätskikt med överbyggnad av vegetation ska fotplåt alltid vara rostfri perforerad (se AMA Hus JT-.71)


Rekommendation: Då asfaltutrinning vid anslutning av tätskiktsmatta är ofrånkomlig rekommenderas att svart fotplåt används.


4.2   Invändig avvattning Med invändig avvattning avses att avlopp dras inne i byggnaden. Regn och smältvatten leds via takbrunnar ner i stuprör/avloppsledningar inne i byggnaden.


I själlvfallssystemet leds vattnet via takbrunnar på taket av tyngdkraften ner i vertikala avloppsstammar till samlings- ledningar under mark. Takbrunnarna har inga luftlås och släpper därmed in luft i systemet. Därför kräver detta system fall i hela systemet för att transportera bort vattnet. Systemet har relativt stora rördimensioner (som standard Ø 110 mm) vilket är en fördel avseende risk för igensättning.


Fullflödessystemet bygger på att sär- skilda takbrunnar med luftlås används som hindrar införsel av luft i systemet och förhindrar bildandet av virvlar vilka kan föra med sig luft. Frånvaron av luft i systemet ger en fyllnadsfaktor på 100%. Eftersom luften tar upp 60-70% av arean i ett självfallssystem kan rördi- mensionerna minskas i ett fullflödessys- tem jämfört med ett självfallssystem.


Rören kan förläggas horisontellt direkt under taket på byggnaden, ända fram till den uppsamlande rörstammen i ena änden av byggnaden.


De mindre rördimensionerna (som standard Ø 50 mm) ger dock ökad risk för igensättning av systemet och kräver mer underhåll/kontroll än själv- fallssystemet.


För exponerade tätskikt (utan överbyggnad) ska takbrunnar och bräddavlopp i självfalls- system ha en dimension av minst 75 mm. Tätskiktsgarantier rekommenderar att takbrun- nar och bräddavlopp har en dimension av minst 110 för att minska risken för att löv och skräp ska sätta igen systemet.


Takbrunnar i fullflödessystem bör ha dimension på 75 mm men mindre dimensioner accepteras.


4.2.1 Självfallssystem och fullflödessystem (UV) Invändig avvattning kan utföras med självfallssystem eller med fullflödessystem (i dagligt tal kallat UV-system).


4.2.1.1  Avvattning av tak med fullflödessystem vid överbyggnad av sedum Fullflödesystemet bygger som beskrivs ovan på att rörsystemet vid regn fylls helt med vatten varpå ett undertryck uppstår och vattnet sugs bort från taket. Tanken är att den höga flödeshastigheten och fyllnadsgraden som uppstår i ledningarna ska spola rören rena vid kraftiga regn.


Vid tak med överbyggad av vegetation fördröjs vattenflödet till takbrunnarna och ger dessutom en minskad total avrinning i jämförelse med tak utan vegetation (eftersom vatt- net magasineras i vegetationen och avdunstar under torra perioder).


På tak med vegetation kommer fullflödessystemet därför istället att fungera som ett tradi- tionellt självfallssystem eftersom rörledningarna inte fylls upp i den takt som sker vid tak utan överbyggnad. Eftersom flödeshastigheten och fyllnadsgraden inte uppnås får man inte den självrensande effekten av att regnvattnet spolar rent i rören. Enda undantaget är vid kraftiga skyfall, då regnvattnet helt mättar sedummattan och vattnet rinner ovanpå vegetationen.


Risken för igensättning av systemet av skräp ökar således om man kombinerar fullflö- dessystem med tak med vegetation. Sammanfattningen blir därmed att man inte bör kom- binera takavvattning med fullflödessystem med överbyggnad av vegetation.


Avvattning av tak med överbyggnad av vegetation bör alltid utföras med självfallsystem med dimension minst Ø 110 mm.


För att ansvarsutfästelse ska ställas ut då fullflödessystem används i kombination med överbyggnad av vegetation ska dispens inhämtas från Tätskiktsgarantier.


4.2.2 Varianter på avvattning Rekommendation: Varma yttertak, takterrasser och omvända tak bör alltid ha invändiga, varma avlopp.


Branta (> 14°) kalla tak kan ha utvändiga, kalla avlopp (fotplåt/hängränna).


Undvik avvattning av isolerade tak med utkastare/sargbräddavlopp genom takkrön/sarg.


I varma tak förekommer värmetransport genom takkonstruktionen vilken smäl- ter snön närmast takytan även om det är minusgrader utomhus. Vid invändiga stuprör kan detta smältvatten avledas genom stuprören som också är varma.


Om ett varmt tak däremot förses med utvändiga stuprör måste smältvattnet passera en kall takfot/utkastare. Vattnet kommer då att frysa till is och hindra avvattningen från taket med stor risk för skador på byggnaden som följd.


I ett kallt tak har takytan samma temperatur som luften och snö smälter endast vid plusgrader eller då solen skiner på taket. Takytan och takfoten får då nor- malt samma temperatur och smältvattnet ska inte kunna frysa till is vid takfoten. Utvändiga stuprör fungerar därför normalt vid kalla tak.


Takbrunn med sidoutlopp - dras under bjälklag till utvändigt stuprör. Olämpligt utförande!


+ Säker tätskiktsanslutning mot takbrunn – Risk för igenfrysning vintertid (speciellt på norra fasaden). Stuprör måste förses med värmekabel. – Risk för kondensutfällning i vägg där tappstycke går genom väggen.


– Risk för vattenskador i vägg beroende på läckage mellan utkastare och fasad (utsida vägg). Tätning mellan utkastare och fasad på utsida är mycket viktig!


– Svårt att utföra framtida renovering då tak mås- te brytas upp för att byta takbrunn.


Takbrunn med sidoutlopp - dras i takisolering till utvändigt stuprör Olämpligt utförande!


+ Säker tätskiktsanslutning mot takbrunn – Risk för igenfrysning vintertid (speciellt på norra fasaden). Stuprör måste förses med värmekabel.


– Risk för kondensutfällning i vägg där tappstycke går genom väggen samt i tak runt tappstycke i takisolering (svårt att utföra isolering runt tappstycke i takisolering).


– Svårt att utföra tät ångspärr. – Risk att tappstycke i takisolering skadas vid mekanisk infästning av tätskikt/isolering.


Sargutkastare genom taksarg till utvändigt stuprör Olämpligt utförande! – Rörelser mellan tak/vägg ger påfrestningar på tätskiktsanslutning mot rostfri fläns till utkastare och ökar risk för läckage.


– Risk för igenfrysning vintertid (speciellt på norra fasaden). Stuprör måste förses med vär- mekabel.


– Risk för kondensutfällning i vägg där tappstycke går genom väggen. – Risk för vattenskador i vägg beroende på läc- kage mellan utkastare och fasad (utsida vägg). Tätning mellan utkastare och fasad på utsida är mycket viktig!


4.2.3 Ränndalar På tak med invändiga varma avlopp leds regnvatten från takytorna ner till ränndalar, i vilka takbrunnarna är placerade.


Rekommendation: Ränndalar bör alltid utföras med horisontell botten (dvs. utan uppbyggnad av fall mellan brunnarna med sk. ränndalskilar). Vattnet ska kunna rinna fritt i ränndalen. Skulle en takbrunn sättas igen ska vattnet utan hinder kunna rinna vidare till nästa takbrunn. Dessutom kan bräddavloppet i detta fall betjäna en större del av taket (flera takbrunnar).


Om skräpsilen till en takbrunn sätts igen och vattnet inte kan rinna ner i takbrunnen bildas en sjö på taket. Vattendjupet kommer att öka tills vattnet svämmar över till ett angränsande fält eller når ett bräddavlopp.


Erfarenheten från de senaste årtiondena har visat att försänkta ränndalar är ett sämre alternativ. I flera fall har det visat sig att den fryser igen och därmed hindrar avvattningen till takbrunnarna. I vissa fall har rännan till och med sprängts av isen. Den försänkta rännan blir också en uppsamlingsplats för skräp som sätter igen takbrunnarna. Dessutom ökar svårigheten för tätskiktsarbetet med större risker för läckage som följd.


Det är tydligt att den typ av ränndalsuppbyggnad som fungerar bäst är den där man låter två takytor mötas i en vinkel utan vare sig uppbyggnader/kilar eller försänkningar.


4.2.3.1 Fotränna Fotränna ska monteras ovanpå färdig taktäckning och täckas in med samma tätskiktstyp som taktäckningen.


Om taket har taksprång kan man utföra en fotränna som leder vattnet till takbrunnarna. Fotrännan måste ligga över den uppvärmda delen av taket.


Ränndal i anslutning till en vertikal yta (krön/vägg) ska utformas med motfall så att ränndalscentrum bildas minst 500 mm från den vertikala ytan.


OBS Vid avvattning med sargutkastare genom krön ska motfallskil inte användas.


1. Transportera bort vatten från taket vid skyfall och då det ordinarie systemet inte räcker till samt i de fall som det ordinarie systemet inte fungerar (till exempel vid stopp i takbrun- nar/ledning/stam).


2. Signalera om den primära takavvattningen inte fungerar (till exempel vid stopp i brunn- nar/ledning/stam) så att åtgärder snabbt kan sättas in utan att takkonstruktionen tar skada. Bräddavlopp ska placeras 50 mm över takets lågpunkter (brunnarna).


Bräddavlopp som ansluts till markytan med ledning ska anordnas så att vattenutströmning kan observeras och så att ingen olägenhet uppstår när bräddavloppet träder i funktion.


Sargbräddavlopp (genom takkrön/sarg) utan anslutning till mark, ska anordnas så att det inte uppstår risk för igenfrysning vintertid och så att det inte uppstår risk för personskador eller missfärgning av fasad när bräddavloppet träder i funktion.


4.2.5 Placering av takbrunnar och bräddavlopp Takbrunnar ska alltid placeras i takets verkliga lågpunkter (med hänsyn tagen till kon- struktionens nedböjningar och laster). Från takbrunnen får man då inomhus dra en led- ning till närmaste pelare och sedan ner till avlopp. Antalet takbrunnar och kapacitet bestäms utifrån aktuellt regnvattenflöde. Avstånd mellan brunnar bör aldrig överstiga 15 m.


Om det finns särskilda risker för att brunnarna sätts igen, t ex av löv från närbelägna träd, bör avståndet mellan brunnarna inte överstiga 12 m. Avstånd från vertikal till första brunn bör inte överstiga 7,5 m. Detta är emellertid maximalvärden och regeln om en brunn i varje lågpunkt ska alltid gälla.


Tappstycke till brunn och bräddavlopp ska ha en sådan längd att anslutning till stuprör utförs under tak- eller bjälklagskonstruktion.


Takbrunnar och bräddavlopp ska placeras minst 500 mm från vertikal yta (vägg, sarg och liknande).


Detta för att anslutning av tätskikt mot hel fläns ska vara möjlig. Fläns till takbrunn och bräddavlopp får aldrig klippas eller vikas.


Sargutkastare ska placeras minst 500 mm från hörn. Detta för att anslutning av tätskikt mot hel fläns ska vara möjlig. Fläns till takbrunn och bräddav- lopp får aldrig klippas eller vikas.


4.2.6 Renovering Vid renovering (omläggning av tätskikt) ska alltid nya takbrunnar monteras. Huvudalter- nativet är alltid att byta ut befintliga takbrunnar mot nya, som kopplas på stamledning inomhus.


Om en beräkning/dimensionering medger en minskad dimension på takbrunnar kan en ny så kallad insticksbrunn monteras i befintlig takbrunn. Insticksbrunnen är försedd med tätning mot befintlig takbrunn.


Sargutkastare, sargbräddavlopp och takbrunnar i UV-system ska alltid bytas ut mot nya (befintliga rivs bort).


4.2.8 Materialkrav för takbrunnar och bräddavlopp Takbrunnar och bräddavlopp ska uppfylla krav enligt SS EN 1253-2 med följande tillägg: Brunn ska vara försedd med löstagbar lövfångarsil.


Alla skarvar mellan fläns och tappstycke samt mellan tappstycke och stuprör/avloppsrör ska uppfylla krav på täthet enligt EN 476.


Brunnar ska levereras i en enhet till byggarbetsplats. Tappstycke och fläns ska vara ihopmonterade i fabrik.


4.2.8.1 Brunn av rödgodslegering (Terrassbrunn TG) Brunn, förhöjningsringar och sil ska vara utförda av korrosionshärdig rödgodslegering innehållande minst 85 procent koppar. Brunnen ska vara försedd med fläns som tål uppvärmning. Flänsen ska tätas mot brunn med löstagbar tätningsring av silumin.


4.2.8.2 Brunn av rostfri stålplåt Takbrunnar och bräddavlopp ska vara tillverkade av minst 0,7 mm rostfri stålplåt 1.4301 enligt SS-EN 10088-4:2009 (gäller både fläns och tappstycke). Brunnsfläns ska vara perforerad. Brunn får inte deformeras vid uppvärmning i samband med montering.


Takbrunnar, utkastare och bräddavlopp av rostfri stålplåt ska ha i nklistringsbar fläns 150 mm varav 80-100 mm ska perforeras med hål 6-8 mm cc 15-20 mm enligt nedan. Under perforerad rostfri fläns ska alltid intäckningskrage av minst YEP 3500 monteras. Intäckningskrages yttermått ska vara minst 100 mm större än plåtflänsens yttermått. (Gäller även utkastare och sargbräddavlopp). Flänsen kan vara fyrkantig eller rund.


5.1 Allmänt Kompletta monteringsanvisningar för respektive tätskiktssystem finns att ladda ner på respektive leverantörs hemsidor.


OBS. Förekommande plåtdetaljer är endast avsedda som illustrationer. För utförande av plåtarbeten hänvisas till AMA Hus kap JT-.3. Mekanisk infästning redovisas i kap. 6.


Tätskiktsmatta som mekaniskt infästs på underlagstäckt trä ska sträng-/punktsvetsas mitt i våden för att undvika veckbildning. Gäller inte bitumendukar.