Denna indelning kan vara ungefärlig, särskilt i lågplastisk jord. Jordens hållfasthet behöver inte heller vara konstant för ett givet konsis- tensindex. Flytindex kan användas som ett alternativ.


Klassificering efter odränerad skjuvhållfasthet och sensitivitet De finkorniga jordarna kan också indelas med hänsyn till den odränerade skjuvhållfastheten c u och sensitiviteten. Dessa värden bestäms rutinmässigt med fallkonförsök vid undersök- ning av lera.  Med hänsyn till den odränerade skjuvhållfastheten kan de finkorniga jordarna indelas enligt Tabell 15 .


Tabell 11. Indelning efter densitetsindex.


Tabell 12. Klassificering av jords fasthet på basis av sonderingsresultat enligt Plattgrundlägg- ningshandboken.


Tabell (13 till höger). Klassificering efter konsistensgränser enligt SGF 1981.


Tabell 15. Indelning efter odränerad skjuvhåll- fasthet.


Tabell (14 till höger). Klassificering efter konsistensindex.


Material med odränerad skjuvhållfasthet större än 300 kPa kan uppföra sig som svaga bergar- ter och bör då betecknas som berg enligt ISO 14689-1.


Sensitiviteten S t anger förhållandet mellan den odränerade skjuvhållfastheten i ostört och om- rört tillstånd. Finkorniga jordar kan klassifice- ras med hänsyn till sensitivitet enligt Ta- bell 16 .


Med kvicklera avses en lera med sensitiviteten > 50. Den skall dessutom i omrört tillstånd ha en odränerad skjuvhållfasthet som är mindre än 0,4 kPa, vilket motsvaras av att konen 60 g – 60 o sjunker mer än 20 mm i det omrör- da materialet.


Klassificering efter överkonsolideringskvot Finkorniga jordars mekaniska egenskaper är i hög grad beroende av förkonsolideringstrycket (se sid 34 ).  Jordens kompressionsegenskaper ändras markant vid förkonsolideringstrycket och hållfasthetsegenskaperna är beroende av detta. Förkonsolideringstrycket σ ´ c bestäms genom kompressionsförsök i ödometer.


Om förkonsolideringstrycket på en nivå i jor- den motsvarar det rådande effektiva vertikal- trycket σ ´ 0 sägs jorden vara normalkonsolide- rad. är σ ´ c större än σ ´ 0 är jorden överkonsoli- derad.  Förhållandet mellan σ ´ c och σ ´ 0 kallas överkonsolideringskvot OCR (overconsolida- tion ratio). Klassificering med avseende på överkonsolideringskvot ingår inte i det inter- nationella systemet, men enligt SGF 1981 kan jorden klassificeras enligt Tabell 17 .


övriga faktorer för klassificering Vid klassificering av finkorniga jordar bör alltid anges om de är varviga. Innehåll av snäckor, rottrådar, sulfid och annat organiskt innehåll anges också.


Jordens färg i naturligt tillstånd brukar anges. Det skall då observeras att oxider, sulfider och organiskt innehåll snabbt skiftar färg i fria luften. Jorden kan också klassificeras med avseende på kalkhalt.


Humus och organiska sulfider Mineraljordarna är ofta uppblandade med hu- musämnen eller förekommer växelvis tillsam- mans med rent organiska jordar. Mängden ingående organiskt material påverkar starkt en jords mekaniska egenskaper. Klassificering efter organisk halt ( Tabell 18) är därför lika viktig som klassificering efter kornstorlek och kornfördelning.


Ofta bildas i samband med förruttnelseproces- ser i jorden organiska sulfider, som i likhet med humusämnen starkt påverkar en jordarts egenskaper.


De organiska jordarterna indelas efter det or- ganiska materialets karaktär i huvudgrupperna gyttja, dy och torv.


Gyttja består av sönderdelade växt- och djur- rester rika på fett och äggviteämnen. Färgen är grön- eller brunaktig och ljusnar vid torkning. Från gyttja fås ett ljust alkaliextrakt. I natur- fuktigt tillstånd har gyttja karaktären av en mer eller mindre elastisk massa.


Tabell 16 (vänster spalt). Klassificering efter sensitivitet.


Tabell 17. Klassificering efter överkonsolideringskvot enligt SGF 1981.


Tabell 18. Indelning av jordartema med hänsyn till organisk halt


Anm.: När humushalten är < 2 % kan jordarten benämnas något humushaltig, något gyttjig etc. om så anses nödvändigt för att noggrannare karaktärisera den.


Ospecificerad organisk jord betecknas Or, gyttja betecknas Gy, dy betecknas Dy och torv betecknas Pt.


Dy består av utfälld humussubstans. Färgen är brunsvart och ändras obetydligt vid uttork- ning. Dy är som regel uppblandad med andra jordarter. Alkaliextraktet är mörkbrunt. Dy har en lös klibbig konsistens.


Torv bildas av växtrester på sådana ställen där fuktigheten är så stor att växterna genom vatt- net skyddas från förmultning. Alltefter tillgång på luft sönderdelas växtresterna.


Torv klassificeras efter förmultningsgraden, oftast efter von Posts 10-gradiga skala. Be- dömningen sker genom att krama ett torvprov i handen. Torv kan grovt indelas i filttorv, mellantorv och dytorv, Tabell 19 . För filttorv är den vätska som pressas ut mellan fingrarna nästan klar och gulbrun. Det fasta materialet stannar kvar och har en tydlig växtstruktur och filtartad konsistens. Om däremot större delen av provet passerar genom fingrarna som en brun grötig massa benämns det dytorv.


Benämning Beskrivning Filttorv Låg förmultningsgrad (Grupp Hl-H4 i von Posts skala 1921).  Filtig konsistens. Lätt urskiljbar växtstruktur av i första hand vitmossor.


Mellantorv Måttlig förmultningsgrad (Grupp H5-H7 i von Posts skala).  Urskiljbar växtstruktur.


Dytorv Hög förmultningsgrad (Grupp H8-Hl0 i von Posts skala).  För blotta ögat ej urskiljbar växtstruktur. Grötig konsistens.


Gyttja Sönderdelade växtdelar och djurrester. Kan innehålla oorganiska beståndsdelar.


Humus Växtlämningar, levande organismer och deras avsöndringar tillsammans med organiskt material. Bildar ytjorden.


Innehåller torven stubbar och vedrester anges detta.


Råhumus förekommer främst i skogsområden som ett tunt lager närmast ytan. Detta lager har vanligen en tydlig växtstruktur. Humusfor- men i matjord benämns mull.


Speciella jordarter Förutom mineraljordar och organiska jordar finns speciella jordarter som skaljordarter, kiselgrus och kemiskt utfällda sediment. Skal- jordarterna innehåller mer eller mindre sön- derdelade skal av musslor och snäckor medan kiselgrus i huvudsak innehåller skal av kiselal- ger. Kemiska sediment som bleke och limonit har bildats genom utfällning av kalciumkar- bonater eller järnföreningar. Med sulfidjord avser man i geotekniska sammanhang i Sverige främst den speciella form av sulfid- jord som innehåller järnmonosulfid FeS och bildas genom nedbrytning av organiskt materi- al i finkorniga sediment under anaeroba för- hållanden. Jord som geotekniskt klassificeras som sulfidjord är lokaliserad till Bottniska vikens kustland och består i huvudsak av orga- nisk silt eller organisk siltig lera.  Bortsett från sulfidjord och bleke är de speciella jordarterna ganska sällsynta och mäktigheten är liten.


Indelning i materialgrupper efter tekniska egenskaper i byggnadssammanhang Beroende på jordarternas användbarhet som vägbyggnadsmaterial delas de in i materialty- perna 1– 6 enligt ATB VäG 2005. I Tabell 20 anges kraven för de olika grupperna.


Klassificering med hänsyn till tjälfarlighet Med hänsyn till de egenskaper jordarterna uppvisar vid tjälning och upptining indelas de enligt ATB Väg och Anläggnings AMA i tjäl- farlighetsklasser enligt Tabell 21 . Halterna som anges i tabellen avser material < 63 mm.


Tabell 19. Benämning och beskriv- ning av organisk jord.


Tabell 20. Indelning av berg och jord i materialtyp.


Tabell 21 Tjälfarlighetsklasser enligt ATB Väg 2005.


Permeabilitet En jords vattengenomtränglighet (hydrauliska konduktivitet) eller permeabilitet beräknas vanligtvis enligt Darcys lag


där v = genomsnittlig strömningshastighet beräk- nad på total yta vinkelrätt mot strömnings- riktningen, m/s k = permeabilitet (permeabilitetskoefficient), m/s h =tryckfall på sträckan l, mvp (meter vatten- pelare) l = längd i strömningsriktningen med tryck- skillnad h , m i = hydraulisk gradient (förlust i tryckhöjd per längdenhet i strömningsriktningen ( i = h/l ), sortlöst tal


Darcys lag är endast giltig vid laminär ström- ning. Vid strömning genom grus och sten kan strömningen bli turbulent, och Darcys lag kan då inte tillämpas. Permeabiliteten k påverkas av vattnets viskositet och densitet. För att ta hänsyn till viskositetens och densitetens inver- kan har termen absolut permeabilitet K införts enligt


där μ är vätskans viskositet och ρ w dess den- sitet.


μ och ρ w varierar med temperaturen. De na- turliga temperaturvariationerna i jorden är som regel små men permeabiliteten mätt i laboratorium vid 22 o C är cirka 1,5 gånger högre än permeabiliteten vid 7 o C som mot- svarar vanlig jordtemperatur.


Experiment tyder på att en viss avvikelse från Darcys lag kan uppstå vid låga gradienter i en del leror, Figur 16 .


Permeabiliteten i jord kan variera med ström- ningsriktningen. Detta gäller främst i varviga


leror, speciellt om de innehåller siltskikt. Per- meabiliteten i horisontalled kan då vara myck- et större än permeabiliteten i vertikalled.  Det- ta gäller också leror med parallell struktur eller strömningsstruktur. För filttorv med låg humifieringsgrad har betydligt högre permea- bilitet mätts i horisontalled än vertikalled.


Permeabilitet mätt på små prover i laboratoriet är ofta missvisande då jorden är sprickig och innehåller rottrådar eller är skiktad. Den verk- liga permeabiliteten i torrskorpan och de översta marklagren är således ofta mycket högre än vad permeabilitetsförsök på små ler- prover i laboratoriet anger.


Permeabiliteten beror främst på porstorlek och total porvolym. Mellan portalet e och logarit- men för permeabiliteten k råder för många jordarter ett linjärt samband.


I finkorniga och månggraderade jordar mins- kar permeabiliteten med minskande vatten- mättnadsgrad.


Tätvärde används främst inom dammbygg- nadstekniken. Tätvärdet pP beräknas enligt


En jord med permeabiliteten 10 -7 m/s har såle- des tätvärdet 7.


Permeabiliteten är av betydelse vid dimensio- nering av jorddammar, tätskärmar och tätskikt, filter och brunnar, vid bedömning av släntsta- bilitet och tjälfarlighet, vid val av odränerad


Figur 16. Observerad avvikelse från Darcys lag vid strömning i lera (Hansbo 1960).


eller dränerad beräkningsmodell för stabilitet och för beräkning av hur sättningar utbildas med tiden. Permeabiliteten har dessutom bety- delse för bedömning av effekten av grundvat- tensänkning och infiltration, bedömning av föroreningsspridning samt för bedömning av injekterbarhet.


Bestämning av permeabilitet Permeabiliteten k kan bestämmas ur fältförsök med pumpning eller infiltration och ur labora- torieförsök. Ofta räcker det med överslagsvär- den på permeabiliteten. För grovkorniga jor- dar har man funnit att permeabiliteten främst påverkas av effektiva kornstorleken d 10 .  För sand gäller


där k = permeabilitet, m/s C = koefficient som för löst lagrad natur- sand är 1,2·10 -2 .  Värdet kan variera från 1,5·10 -2 för ensgraderad jord till 0,6·10 -2


för välgraderad fast lagrad jord d 10 = effektiv kornstorlek, mm, motsvarande maskvidden hos en sikt som släpper igenom 10 viktsprocent av materialet t = vattentemperatur, o C


Sambandet mellan kornstorlek och permeabi- litet är inte användbart i leriga jordarter. över- slagsvärden på permeabilitet visas i Figur 17 samt Tabell 22 och 23 .


Bestämning av permeabilitet i laboratoriet kan ske i rörpermeameter, nippelpermeameter, ingjutningspermeameter, kompressometer, triaxialapparat eller ödometer.  Apparaturen väljs efter jordart och provets beskaffenhet. För grovkorniga, ensgraderade jordar används rörpermeameter, se principskiss i Figur 18 . Röret utgörs ofta av en packningscylinder så att permeabiliteten kan bestämmas efter pack- ningsförsök. Permeabiliteten bestäms genom att man mäter den vattenmängd som strömmar genom provet under en viss tid. Tiden avpas- sas efter materialets permeabilitet. Permeabili- teten beräknas ur


där k = permeabilitet Q = genomströmmad vattenmängd under tiden t h = tryckhöjd från vattenbehållarens vattenyta till provets underkant A = provets tvärsnittsarea t = tid för genomströmning av vattenmängd Q l = provets längd


Innehåller jorden finmaterial som kan spolas ur och sätta igen filtren används hellre nippel- permeameter, Figur 19 . I denna permeameter mäts tryckhöjden med hjälp av i provet in- stuckna perforerade nipplar. Provhöjden räk- nas som avståndet mellan nipplarna. I övrigt sker bestämningen som i rörpermeametern. Nippelpermeametern är noggrannare än rör- permeametern då felkällor som in- och ut- strömningsförluster samt filtermotstånd elimi- neras.


Figur 17. överslagsvärden på permeabilitet hos kornfraktioner och ensgraderade jordar.


Jordfraktion Permeabilitet Tätvärde m/s Fingrus 1 – 10 -2 0 – 2 Grovsand 10 -1 – 10 -3 1 – 3 Mellansand 10 -2 – 10 -4 2 – 4 Finsand 10 -3 – 10 -5 3 – 5 Grovsilt 10 -4 – 10 -6 4 – 6 Mellansilt-finslit 10 -6 – 10 -8 6 – 8 Ler < 10 -8 > 8


Tabell 22 (till vänster). överslagsvärden på permeabilitet och tätvärden  för olika jordfraktioner.


Tabell 23. överslagsvärden på permeabilitet och tätvärden för olika jordarter.


På finkorniga jordar och ostörda prover kan försök i kompressometer, Figur 20 , eller triax- ialförsök utföras för att bestämma permeabili- teten. Provet innesluts i ett gummimembran. Detta kläms mot provet med hjälp av stödring- ar i kompressometern och av celltrycket i tri- axialapparaten. I finkorniga jordar utförs för- söken som regel med variabel tryckhöjd. Prov- ningen utförs så att provet utsätts för en gradi- ent genom att vattenytan i tillrinningsröret höjs i förhållande till vattenytan i avrinnings- röret. Vattenståndsrören avläses sedan med jämna tidsintervall och höjdskillnaden noteras. Permeabiliteten kan sedan beräknas ur


där k = permeabilitet l = provets höjd A 1 = provets area A 2 = vattenståndsrörens area t = ( t 2 – t l ) genomströmningstid h 1 , h 2 = höjdskillnad mellan vattenytor i vattenståndsrör vid tiden t l respektive t 2


Triaxialförsök för att bestämma permeabilitet utförs främst på finkorniga jordar som är svåra att vattenmätta. I triaxialapparaten kan por- vattnet sättas under tryck varvid luft i porerna sammanpressas och löses i vattnet.


Permeabiliteten hos vattenmättad lera, torv och löst lagrad mellansilt-finsilt bestäms van- ligen på ostörda prover i ödometer. I ödome- terförsök med konstant deformationshastighet (CRS-försök) utvärderas permeabiliteten ur deformationshastigheten och portrycket i pro- vets odränerade yta.


där k = permeabilitet δε / δ t = deformationshastighet H = provhöjd g = tyngdkraftens acceleration ρ w = vattnets densitet u b = porvattentryck i provets odränerade yta


Kapillaritet Kapillär stighöjd Vattenkvoten och vattenmättnadsgraden i de jordlager som är belägna närmast markytan påverkas av nederbörd och torka och varierar under året. Vattenkvoten är i allmänhet högst under vår och höst. Närmast över grundvatten- ytan påverkas vattenkvoten främst av den ka- pillära stighöjden. Inom den s.k. kapillära zo- nen stiger vattnet kapillärt i jordens porer be- roende på vattnets ytspänning. Den kapillära stighöjden beror främst på porstorlek som i sin tur beror på kornstorlek och lagringstäthet.


Den kapillära zonen är inte entydigt definierad då det inte finns någon skarp gräns mellan torr och vattenmättad jord. över den s.k. undre stighöjden avtar vattenmättnadsgraden succes- sivt tills den s.k. övre stighöjden nås.  Storle- ken av denna övergångszon beror på grade- ringstalet C U , så att övergångszonen är mindre för ett ensgraderat material än för ett månggra- derat. Den kapillära zonen beror också på om det är ett från början torrt material som suger upp vatten underifrån eller om det är ett ur- sprungligen vattenmättat material där vatteny- tan sjunker. Detta beror på att porstorleken varierar från små mikroporer till sprickor, vil- ka sinsemellan har olika kapillaritet. I Fi- gur 23 visas detta schematiskt. Kurva A mot- svarar vattenmättnadsgraden då ett från början torrt material fått suga upp vatten underifrån. Kurva B motsvarar vattenmättnadsgraden i samma material då det från ett vattenmättat tillstånd utsatts för en sjunkande grundvatten- yta. Man skiljer på övre och undre kapillär stighöjd vid stigning respektive dränering.


Kännedom om jords kapillaritet har betydelse i samband med tjälfrågor, bestämning av drä- neringsdjup, dimensionering av kapillärbry- tande skikt och bedömning av por- och jord- tryck.


Tjälskjutningsprocessen sammanhänger med jords kapillära vattenuppsugningsförmåga samt uppsugningshastigheten. De tjälfarligaste jordarna karakteriseras av att de är tillräckligt finkorniga för att möjliggöra kapillär vatten- uppsugning men samtidigt tillräckligt genom- trängliga för att möjliggöra snabb vattentill- försel underifrån. Siltrika jordar har därmed störst förutsättningar för stora tjällyftningar. Jordlagerföljder och vattentillgång har dock också stor betydelse.


I den kapillära zonen är portrycket negativt vilket medför att effektivtrycket är större än totaltrycket. Upp till den undre kapillära stig-


Ur dessa försök fås ett kontinuerligt samband för permeabilitetens variation med kompressi- onen (förändringen i portalet), Figur 21 .


höjden är jorden vattenmättad och skillnaden mellan effektivtryck och totaltryck motsvarar då direkt den hydrostatiska vattentryckskillna- den mellan aktuell nivå och grundvattenytan. Ovanför den undre kapillära stighöjden kan skillnaden uppskattas ur det negativa porvat- tentrycket och vattenmättnadsgraden så att


där Δσ ´ = effektivtrycksökning pga negativa portryck u eff = effektivt negativt portryck = S r · u w S r = vattenmättnadsgrad u w = porvattentryck


Negativa portryck påverkar stabilitet och bä- righet hos jorden. Påverkan är störst i jordar som är så vatttengenomsläppliga att djupt lig- gande grundvattenytor kan utbildas samtidigt som den kapillära stighöjden är stor. Negativa portyck har därmed normalt störst betydelse i siltjordar, men även i detta avseende spelar jordlagerföljden stor roll.


Bestämning av kapillär stighöjd överslagsvärden för övre kapillära höjden vid stigning kan beräknas ur


där h c = övre kapillär höjd vid stigning i meter C = konstant (1 – 5), vars värde beror på kornform och kornytor e = portal d 10 = effektiv kornstorlek i millimeter motsva- rande maskvidden hos en sikt som släp- per igenom 10-viktsprocent av materia- let


överslagsvärden för den undre kapillära höj- den vid dränering för olika jordarter framgår av Tabell 24 .


För att bestämma övre och undre kapillär höjd vid stigning i grus och sand kan rörkapillari- meter användas. Detta görs bl.a. för jord som avses användas som kapillärbrytande lager.


Rörkapillarimetern består av ett antal korta rörbitar som tejpas ihop. Underdelen är perfo- rerad. Provningen utförs genom att kapillari- metern med provet ställs i ett vattenbad med konstant vattenyta så att perforeringen kom- mer under vattenytan ( Figur 24 ).


Provningen utförs i fuktrum. Provet får suga upp eller dränera ut vatten tills dess vikt inte längre ändras.  Rörkapillarimetern delas sedan och vattenmättnadsgraden bestäms för varje provdel varefter kurvan ( Figur 23 ) ritas upp.


För bestämning av den undre kapillära höjden vid dränering för sand och grovsilt används undertryckskapillarimeter, Figur 25 . Den ka- pillära höjden får uppgå till högst 2,5 m.


Ett vattenmättat jordprov placeras i provhålla- ren.  Med bälgen sänks sedan lufttrycket vid provets underyta.  Trycket sänks sakta till dess att vattnet sugs ut ur provet och luft tränger igenom. Undertrycket avläses på manometern och det lägsta värdet motsvarar kapillariteten.


Högre kapillariteter kan mätas genom luftin- trängningsförsök (pF-försök). I stället för ett undertryck vid provets undersida, utsätts pro- vets översida för ett luftövertryck. Det luft- övertryck som erfordras för att luft skall kun- na tränga igenom provet mäts. Metoden har mest använts i lantbrukssammanhang men har på senare tid kommit i bruk även inom geote- niken. Erfarenhetsvärden visar att kapillari- teten för svenska leror ofta är i storleksord- ningen 200 m.


Bestämning av negativa portryck Negativa portryck kan mätas med speciella portrycksmätare i fält. Effektiva negativa por- tryck ovan den undre kapillära stighöjden kan beräknas ur vattenmättnadsgraden och upp- mätt portryck alternativt vattenmättnadsgraden och den uppmätta pF-kurvan i laboratoriet.


För i stort sett lerfri silt (lerhalt < 5 %) kan det effektiva negativa portrycket uppskattas ur d 50 -värdet ur kornfördelningskurvan enligt Figur 26.


För silt med högre lerhalt kan den aktuella kornfördelningskurvan matchas mot kornför- delningskurvor i en databas för pF-kurvor och det effektiva portrycket uppskattas ur pF-kur- van för den mest likartade jorden (se vidare SGI Information 16).


Tabell 24. överslagsvärden på den undre kapillära höjden vid dränering för olika jordarter.


Figur 24. Rörkapillarimeter med vattenkvotsbestämning för undersökning av grus och sand (Sv Riksbyggen).


Figur 23. övre och undre kapillär höjd vid stigning och sjunkning.


Kapillär strömning Vattenströmning sker i den kapillära zonen från grundvattenytan vid uttorkning eller tjäl- skjutning.  Strömningshastigheten beror på den verksamma kapillärspänningen och jor- dens permeabilitet. I Figur 27 visas stigningen under ett dygn och den kapillära stighöjden. För grovkorniga jordar motsvarar stigningen under ett dygn den kapillära stighöjden. För finkorniga jordar med låg permeabilitet är stighöjden efter ett dygn betydligt lägre än den kapillära stighöjden. Den högsta stighöjden under ett dygn erhålls i grovsilt.


Figur 27. Kapillaritet och stighöjd under 24 timmar.


Figur 25. Undertryckskapillari- meter RS/52 för under- sökning av sand och grovsilt (VTI).


Figur 26. Samband mellan d 50 -värde och effektivt negativt portryck.


Allmänt Man skiljer i geotekniken oftast på deforma- tionsegenskaper och hållfasthetsegenskaper. Dessa egenskaper är dock inbördes relaterade. Deformationerna är starkt beroende av hur stor del av jordens skjuvhållfasthet som tas i anspråk och skjuvhållfastheten är starkt bero- ende av volymändringar i jorden under skjuv- ning.


Vid bestämning av deformations- och hållfast- hetsegenskaper är det mycket viktigt att försö- ken utförs så att de simulerar de verkliga be- lastningsfallen. En jords deformationsegen- skaper beror på dess avsättnings- och spän- ningshistoria. Denna har gett upphov till dess struktur, relativa lagringstäthet och förkonsoli- deringstryck. Deformationsegenskaperna be- ror också på vattenmättnadsgrad, kornstorlek och kornfördelning, kornform, de ingående mineralen och halt av organiskt material. Le- rors deformationsegenskaper kan ändras om porvattnets sammansättning ändras. Vid be- stämning i laboratorium är man hänvisad till relativt små prover, vilka ibland blivit starkt störda under provtagning och transport. Med vanliga provtagningsmetoder kan man bevara strukturen endast i de finkornigare jordarna, där sorptions- och kapillärkrafterna håller samman proverna. Möjligheterna att mäta kor- rekta deformations- och hållfasthetsparametrar i laboratoriet för naturligt lagrade grovkorniga jordar är därför begränsade. För inhomogena prover med sprickor och svaghetszoner är det viktigt att försöken utförs på så stora prover att inverkan av dessa inhomogeniteter inryms.


I klassisk jordmekanik behandlas deforma- tionsproblemen ofta som om jorden vore ett kontinuerligt linjärelastiskt medium. Jord är i verkligheten, med undantag för de finkorni- gaste jordarterna, ett avgjort diskontinuerligt medium. Samtliga jordarter har icke-linjära deformationsegenskaper och dessa är tidsbero- ende. Innehåller jordens porer vatten kan en hydrodynamisk fördröjning inträffa vid ut- pressning eller uppsugning av vatten. Dessut- om uppstår krypdeformationer i jord. En nog- grann kännedom om jords deformationsegen-


skaper fordras och för belastningsfallet rele- vanta parametrar måste användas vid deforma- tionsberäkningarna. För grovkorniga jordar är därför in-situförsök att rekommendera framför laboratorieförsök. För bankar och fyllningar där utläggningsförfarandet kan simuleras, kan dock deformationsegenskaperna bestämmas i laboratoriet. För finkorniga jordar kan defor- mationsegenskaperna bestämmas i laboratoriet förutsatt att proverna är ostörda. I dessa jordar är dessutom den hydrodynamiska fördröjning- en så stor att provningen av praktiska skäl måste utföras på små prover.


Deformationstyper Deformationerna delas upp i två huvudgrup- per, en som består av volymändring och en som består av formändring. Ren volymändring uppstår teoretiskt endast under ett isotropt spänningstillstånd (= lika tryckökning i alla riktningar). Då jorden på grund av spännings- historien har olika deformationsegenskaper i olika riktningar är det sällsynta belastningsfall som resulterar i endast volymändring skilt från det isotropa. Ren formändring uppstår i vat- tenmättade prover vid så hastig spänningsänd- ring att inget vatten hinner pressas ut eller sugas upp. Ren formändring under dränerade förhållanden uppstår endast då jorden befinner sig i en för belastningsfallet kritisk lagring, varmed menas att den skjuvas utan att ändra volym.


Deformationerna i jord beror på förändringar i effektivspänningarna mellan korn och partik- lar. De vatten- och lufttrycksförändringar som uppstår vid hastiga spänningsändringar inver- kar på så sätt att de fördröjer volymändringar- na. Portrycken påverkar också relationen mel- lan skjuvspänning och effektiv normalspän- ning. Denna relation bestämmer storleken av formändringen, varför minskningar av port- ryck kan fördröja formändringar och poröver- tryck påskynda dessa. Porövertryck kan leda till stora skjuvdeformationer och brott vid belastningar som endast skulle ha resulterat i måttliga deformationer om de hade påförts så långsamt att jorden hunnit dränera bort por- övertrycket.


Deformationerna kan vara både elastiska (åter- gående vid avlastning) och plastiska (kvarstå- ende vid avlastning).


Deformationerna kan också delas in i momen- tana och tidsbundna deformationer. De mo- mentana deformationerna består i vattenmätta- de och odränerade jordar av formändring och i övriga fall som regel av både volym- och formändring. Tidsbundna deformationer består av konsolidering och krypning. Med konsoli- dering avses deformation genom volymminsk- ning. I vattenmättade jordar åtföljs volym- minskningen av en vattenutpressning som till storleken direkt motsvarar volymminskningen. Man skiljer mellan primär och sekundär kon- solidering. Under den primära konsolidering- en fördröjs volymminskningen hydrodyna- miskt, medan den sekundära konsolideringen sker så långsamt att ingen nämnvärd hydrau- lisk gradient uppstår. Krypning ger upphov till både formändring och volymändring. Den sekundära konsolideringen består av krypning, som också ingår i den primära konsolidering- en.


Den omlagring av kornen som uppkommer vid deformation, speciellt skjuvdeformation, leder i regel till volymändring i jorden. åtföljs omlagringen av en volymökning sägs jorden vara dilatant och åtföljs omlagringen av en volymminskning sägs jorden vara kontraktant. Förblir volymen konstant under dränerade förhållanden sägs jorden vara i kritisk lagring. Fast lagrade jordar med låga spänningar är mest dilatanta.


Inverkan av spänningshistoria på deformationsegenskaperna Om en jord tidigare varit utsatt för en större belastning än den rådande och konsoliderat för denna, kallas den överkonsoliderad. Denna överkonsolidering medför att om belastningen i jorden ökas upp till den tidigare maximala belastningen uppstår endast mindre deforma- tioner av i huvudsak elastisk natur. För spän- ningar nära förkonsolideringstrycket tillkom- mer dock påtagliga krypdeformationer. över- skrids den tidigare maximala belastningen blir deformationerna betydligt större och av plas- tisk natur. Förändringen i deformationsegen- skaper vid överskridande av den tidigare max- imala belastningen är markant för löst lagrade finkorniga jordar men mera måttlig i fasta och grovkorniga jordar. Deformationerna vid av- lastning är i huvudsak elastiska. Detta illustre- ras i Figur 28 för ett jordelement som belastas isotropt.


I naturligt lagrade jordar är effektivspänning- arna normalt inte isotropa. Som regel är effek- tiva vertikalspänningen σ ´ V större än effektiva horisontalspänningen σ ´ H . Motsatsen gäller i starkt överkonsoliderade jordar. Det maximala vertikaltryck jorden konsoliderat för kallas förkonsolideringstrycket σ ´ c . Detta förkonsoli- deringstryck kan förutom direkt last bero på uttorkning, fluktuationer i grundvattennivån, kemiska processer i jorden och/eller långvarig sekundär konsolidering. Om förkonsolide- ringstrycket överensstämmer med rådande vertikala effektivspänning kallas jorden nor- malkonsoliderad. Förutsättningen är dock att porvattentrycket motsvarar ett hydrostatiskt vattentryck eller annars är stabilt. I de fall σ ´ V = σ ´ c och porvattentrycket är högre än det stationära pågår primär konsolidering och jor- den är underkonsoliderad. I en underkonsoli- derad jord pågår plastiska deformationer och i en normalkonsoliderad jord medför varje ök- ning av det effektiva vertikaltrycket plastiska deformationer. Förkonsolideringstrycket är således en mycket viktig parameter för kom- pressionsegenskaperna i lösa och finkorniga jordar.


Förkonsolideringstrycket är den effektiva ver- tikalspänning som inte kan överskridas utan att plastiska deformationer uppstår. I varje annan riktning finns en motsvarande gräns- spänning. Vid plan mark är normalt den verti- kala gränsspänningen störst och den horison- tella lägst. Gränsspänningen vinkelrätt mot ett plan som bildar vinkeln α mot horisontalpla- net blir då


I lutande terräng har den maximala gränsspän- ningen ofta en riktning som är förskjuten nå- got från den vertikala mot släntriktningen.


Om den vertikala och den horisontella spän- ningen är huvudspänningar kan tre olika de- formationstyper definieras beroende på spän- ningarnas storlek och inbördes förhållande, Figur 29 . Om det inbördes förhållandet mellan största och minsta effektiva huvudspänningen är för stort sker skjuvbrott, vilket medför oändlig formändring. är de effektiva spän- ningarna lägre än gränsspänningarna, och det inbördes förhållandet lägre än för skjuvbrott, blir deformationerna elastiska. överskrids gränsspänningarna, men det inbördes spän- ningsförhållandet är lägre än för skjuvbrott, blir deformationerna plastiska men begränsa- de.


solideringsgrad, permeabilitet och kompressi- onsegenskaper.


I grovkorniga jordar uppstår stora portrycks- ändringar endast vid mycket hastiga spänning- sändringar som detonationer och jordbävning- ar. Mindre portrycksändringar kan uppstå vid t.ex. vågkrafter.


I de finkornigaste jordarna ändras volymen obetydligt under laständringen, utom då be- lastningshastigheten är exceptionellt låg. Schematiskt kan portrycksuppbyggnaden be- skrivas som följer. I helt odränerade belast- ningsfall beror portrycksändringen på över- konsolideringsgraden och skjuvspänningsni- vån. Vid spänningsändringar inom det elastis- ka deformationsområdet för vattenmättade jordar ändras portrycket så att medeleffektiv- trycket p´ förblir oförändrat. Medeleffektiv- trycket är medelvärdet av de effektiva huvud- spänningarna σ ´ x , σ ´ y och σ ´ z ,


En odränerad isotrop spänningsändring resul- terar således i en lika stor portrycksändring. ökas endast en huvudspänning, Δσ x , ändras medelspänningen Δ p = Δσ x / 3, portrycksänd- ringen Δ u blir också Δ u = Δσ x / 3. Effektiv- spänningen i belastningsriktningen ökar då med Δσ ´ x = 2 Δσ x / 3 samtidigt som den mins- kar i de båda andra huvudspänningsriktningar- na Δσ ´ y = Δσ ´ z = - Δσ x / 3. Om dessa effektiv- spänningsändringar medför att gränsspänning- en för elastiska deformationer nås i belast- ningsriktningen ändras portrycksutvecklingen. Från och med att den effektiva gränsspänning- en nåtts blir portrycksändringen sådan att gränsspänningen inte överskrids. En ytterliga- re spänningsökning i denna riktning resulterar således i en lika stor portrycksökning. Defor- mationerna ändras också från elastiska till plastiska. är skjuvspänningsnivån hög, orsa- kar skjuvdeformationerna ytterligare portryck- sökningar och för jordar med instabil struktur kan portrycksökningen bli väsentligt högre än spänningsökningen efter det att plasticering påbörjats, Figur 30 .


Om effektivspänningsändringarna i stället medför att kriteriet för skjuvbrott nås, ändras portrycksutvecklingen så att skjuvbrottsvillko- ret vid konstant volym följs. är jorden över- konsoliderad vill den öka sin volym vid skjuv- brott (dilatant brott). Då volymen hålls kon- stant sjunker i stället portrycken. Deforma- tionerna blir plastiska. är materialet normal-


Om huvudspänningsriktningen ändras gäller gränsspänningarna mot de plan som huvud- spänningarna verkar i stället för σ ´ c och σ ´ Hmax .


I grovkorniga jordar är gränsspänningarna svåra att bestämma eftersom övergången mel- lan elastiska och plastiska deformationer är diffus. Strukturen och lagringstätheten i dessa material har också oftast skapats av avsätt- ningsförhållanden, skjuvdeformationer och vibrationer som i dessa jordar påverkar jord- skelettet betydligt mer än direkt last. Kom- pressionsegenskaperna hänförs därför oftast till lagringstätheten i dessa material.


Portrycksuppbyggnad När spänningsändringar sker så snabbt att en hydrodynamisk fördröjning av volymändring- en uppstår, ändras trycket i porerna. Tryckänd- ringen är störst i helt vattenmättade jordar och avtar snabbt med minskande vattenmättnads- grad. Storleken av portrycksändringen beror på spänningsändringen och jordens överkon-


konsoliderat då skjuvbrottsvillkoret nås, vill jorden minska sin volym vid brott (kontraktant brott) och då volymen hålls konstant ökar i stället portrycken, samtidigt som odränerat skjuvbrott inträffar, Figur 31 .


Deformationsmoduler Tryckmodulen Tryckmoduien K definieras genom sambandet


där p´ = σ ´ 1 = σ ´ 2 = σ ´ 3 = effektivt isotropt tryck V = ε 1 + ε 2 + ε 3 = relativ volymändring


Tryckmodulen för plastiska deformationer kan uttryckas empiriskt genom sambandet


Värden på K m och α bestäms genom isotropa triaxialförsök under dränerade förhållanden. Tryckmodulen bestäms sällan i Sverige men däremot ofta utomlands.


Figur 30. Effektivspänningsändring och portrycksändring vid odränerad ökning av vertikalspänning medan de yttre horisontella spänning- arna hålls konstanta. Proven lätt överkonsolide- rade. A = Normalsensitiv lera. B = Löst lagrad sand och vissa högsensitiva leror.


Figur 31. Effektiv spänningsändring och portrycksändring vid odränerad ökning av vertikaltrycket i leror med olika över konsoliderings- kvoter. A. Starkt överkonsoliderad B. överkonsoliderad C. Svagt överkonsoliderad


Vändpunkten på skjuvbrottlinjen då materialet vare sig vill öka eller minska sin volym (kri- tisk lagring) inträffar då den effektiva spän- ningen är ungefär 0,8 ggr gränsspänningen i största huvudspänningsriktningen.


Negativa portryck begränsas ofta av jordens kapillaritet och att gas som varit löst i porvatt- net frigörs.


Utjämning av porövertryck beror på jordens permeabilitet och kompressionsegenskaper. I grovkorniga material går den mycket snabbt. I de finkornigaste jordarna utjämnas som regel porövertrycket relativt snabbt tills effektiv- spänningarna nått gränsspänningarna. De där- efter kvarstående porövertrycken tar mycket lång tid för att utjämnas. Utjämningstiden växer med kvadraten på dräneringsvägens längd.


Utjämning av porundertryck beror på jordens permeabilitet och svällningsegenskaper men också på tillgången på fritt vatten.


Då det till en början kan vara svårt att tänka sig in i portrycksuppbyggnad och spännings- vägar har dessa illustrerats för några vanliga belastningsfall i APPENDIX.


Figur 32. Spänning och deformation vid bestämning av tryck- modulen.


Skjuvmodulen G Med skjuvmodulen G avses förhållandet mel- lan skjuvspänning τ och vinkeländring γ vid enkel skjuvning, Figur 33 .


Bestämningen av skjuvmodulen kan göras i skjuvapparat, varvid provets volym bör hållas konstant.


Skjuvmodulen minskar med ökande deforma- tion och spännings-deformationskurvan får ett i stort sett hyperboliskt förlopp, Figur 34


G 0 = initiell skjuvmodul γ r = referensdeformation τ max /G 0 τ max = skjuvhållfasthet


Sambandet varierar något för olika typer av jord och empiriskt kan skjuvmodulen uttryck- as enligt


modifierad hyperbolisk skjuvdeformation. a och b är materialkonstanter. e är portalet


Typiska värden på a och b ges i Tabell 25 .


Initialmodulen G 0 ökar med ökande normal- spänningar och med minskande portal. Speci- ellt i leror ökar den också med ökande över- konsolideringskvot.


Empiriskt kan initialmodulen uppskattas ur


där p a är atmosfärstrycket (100 kPa) och k en faktor som varierar med jordens plasticitetsin- dex från 0 för friktionsjord till max 0,5 för mycket högplastisk kohesionsjord med I P > 80 %.


\"Skjuvmodulen för stora deformationer kan någorlunda bestämmas i skjuvapparat.  För bestämning av G 0 vid små deformationer er- fordras försök med skjuvvågsmätning med \"bender elements\" eller mätning av resonans- frekvens i \"resonant column\" försök. De sena- re kan bestå av enkla RC(FF)-försök (resonant column free-free) eller mer avancerade försök i resonant column apparat, med vilken också skjuvmodulens förändring vid töjningar inom ett begränsat område kan mätas.\"


För normalkonsoliderad och lätt överkonsoli- derad lera kan den initiella skjuvmodulen upp- skattas ur den odränerade skjuvhållfastheten c u och flytgränsen w L


För överkonsoliderad lera korrigeras den så utvärderade initialmodulen enligt:


Figur 33. Spänning och deformation vid bestämning av skjuv- modulen G.


Figur 34. Skjuvmodulens variation med deformationen (efter Hardin och Drnevich, 1972).


Tabell 25. Typiska värden för konstanterna a och b.


En bättre bestämning av G 0 för naturlig jord kan göras genom mätning av skjuvvågsutbred- ning med seismik i fält.


Elasticitetsmodul E och kontraktionstalet ν Elasticitetsmoduler och kontraktionstal för jord är ofta rent fiktiva. Att man ändå försöker bestämma dessa beror på elasticitetsteorins användbarhet och att den, använd med rele- vanta parametrar, ger god överensstämmelse mellan beräknade och uppmätta deformatio- ner.


Elasticitetsmodulen E och kontraktionstalet ν härleds ur skjuvmodulen G och tryckmodulen K och blir då


För ett inkompressibelt material ( K = ∞ ), t ex vattenmättad jord under odränerade förhållan- den, är E = 3 G och ν = 0,5. Kompressionen blir


Elasticitetsmodulen för jordskelettet kan be- stämmas genom dränerade triaxialförsök där σ ´ 2 och σ ´ 3 hålls konstanta och σ ´ 1 ökas, Fi- gur 35 . Man utvärderar då


Spännings-deformationskurvan blir liksom vid bestämning av skjuvmodulen en hyperbolisk funktion.


Sekantmodulen (från ε = 0 till ε 1 ) kan skrivas som


och tangentmodulen vid ε = ε l som (Kondner Duncan m.fl.)


Bestämning av E 0 och b framgår av Figur 36 .


Kontraktionstalet ν kan bestämmas ur samma försök som förhållandet mellan deformatio- nerna i huvudspänningsriktningarna. där kompressioner räknas som positiva.


Figur 35. Spänning och deformation vid bestämning av elastici- tetsmodul och kontrak- tionstal.


Figur 36. Bestämning av parametra- ma E 0 och b , ingående i uttrycket för elasticitets- modulen E .


Kompressionsmodulen M (ödometermodulen) och kompressionsindex C C Vid beräkning av sättningar i jord på grund av last på markytan används som regel kompres- sionsmodulen M . Kompressionsmodulen be- stäms genom att det effektiva vertikaltrycket i ett prov ökas samtidigt som deformationer i horisontalled förhindras. Detta motsvarar för- hållandet vid en utbredd last på markytan eller en grundvattensänkning, Figur 37 .


I Sverige infördes i början av 1950-talet kom- pressionsindex ε 2 . Detta definierades som den relativa kompressionen vid en fördubbling av lasten. ε 2 används inte längre men förekom- mer ofta i äldre undersökningar och rapporter. Mellan C C och ε 2 råder sambandet


Kompressionsmodulen M definieras vanligen genom sambandet


(tangentmodul) där ν betecknar vertikal, eller alternativt


(sekantmodul) I båda fallen gäller att inga horisontaldefor- mationer tillåts.


Mellan kompressionsmodul, elasticitetsmodul och tryckmodul råder sambanden


Figur 37. Spänning och deformation vid bestämning av kompressionsmodul.


Enligt äldre praxis ritas spännings-deforma- tionskurvan för leror upp i ett halvlogaritma- tiskt diagram där det vertikala effektivtrycket avsätts i logaritmisk skala och portalet eller relativa kompressionen i linjär skala, Figur 38 .


I detta diagram blir en del av kurvan i det när- maste rät då effektivtrycket är större än för- konsolideringstrycket σ ´ c . Ur lutningen av denna del bestäms kompressionsindex. Kom- pressionsindex C C definieras av sambandet


Figur 38. Spännings-deformations- kurvor för lera med vertikaltrycket i logskala.


Tangentmodulen kan för plastiska deformatio- ner skrivas


(Odhe, Janbu, Brinch-Hansen m fl) där m = kompressionsmodultalet β = spänningsexponent σ ´ = effektivt vertikaltryck σ ´ j = jämförelsetryck, som regel 100 kPa.


Typiska värden på m och β ges i Figur 39 och i Figur 40 .


Sverige huvudsakligen för grovkorniga jordar- ter. Närmare studier av spännings-deforma- tionskurvorna för svenska leror har visat att uttrycket för kompressionsmodulen varierar med spänningsnivån, Figur 41 .


konstant M = M 0 . I spänningsintervallet σ ´ c < σ ´< σ ´ L är modulen också konstant M = M L . I spänningsintervallet σ ´ > σ ´ L ökar modulen med spänningen och kan skrivas M = M L + M´( σ – σ ´ L ) där M´ är kompres- sionsmodultalet ( ≠ m).


Värdet av M´ beror främst på jordens portal och för vattenmättade leror har man funnit sambandet M´ ≈ 4,5 + 6/w N . Sambandet har dock stor spridning.


Storleken av kompressionsmodulen för plas- tiska deformationer beror främst på jordens portal. De fasta kornen och partiklarna är i stort sett inkompressibla även om de kan bry- tas och krossas. Det är alltså främst porerna som pressas samman. Grovkorniga jordar har som regel en lagringstäthet som motsvarar mycket höga förkonsolideringstryck, men även vid förstagångsbelastning ökar moduler- na mycket snabbt med ökande belastning, var- för kompressionerna blir relativt små. Utsätts jordarna för vibrationer kan dock sättningarna bli betydande. Kompressionsmodulen sjunker med minskande kornstorlek. Siltjordar kan ha relativt höga portal, speciellt om de är organis- ka och/eller leriga.


Figur 40. Vattenkvotens inflytande på m i lera (från Janbu, 1970).


Figur 39. Porositetens inflytande på m och β . Principskisser (från Janbu, 1970).


Figur 41. Spännings-deformations- samband och kompres- sionsmoduler för lera.


Vattenmättade lerors kompressibilitet kan rela- teras till vattenkvoten. Högplastiska leror har förmågan att hålla mycket vatten och blir där- med ofta högkompressibla. Organiskt innehåll ökar ofta portalet och kompressibiliteten. De mest kompressibla jordarna är de organiska där porvolymen kan vara över 95 % av totala volymen. Dessa jordar kan pressas ihop till en bråkdel av sin ursprungliga volym.


Konsolidering Endimensionell primär konsolidering Med primär konsolidering menas volym- minskning som sker med hydrodynamisk för- dröjning. Vid momentan ökning av vertikal- trycket i en vattenmättad jord ökar vatten- trycket i porvattnet. är jorden normalkonsoli- derad blir portrycksökningen lika stor som vertikaltrycksökningen. Denna portryckök- ning ger också upphov till en hydraulisk gra- dient då trycknivåerna vid jordens dränerade ändytor är lägre. Vid utbredd belastning antas som regel att den vattenströmning som då star- tar är endimensionell, dvs. att all vattenström- ning sker uppåt till markytan och eventuellt nedåt om jorden kan dränera i botten genom permeabla jordlager. Allteftersom porvattnet pressas ut minskar jordens volym. Samtidigt överförs den del av lasten som burits av por- övertrycket successivt till kornskelettet som ett effektivtryck och portrycket minskar. Tids- förloppet för denna vattenutpressning beräk- nas ofta med konsolideringskoefficienten c v . Konsolideringskoefficienten beror på permea- biliteten k och kompressionsmodulen M och skrivs


Tiden för en viss portrycksutjämning (konsoli- deringsgrad) beräknas sedan ur


där T v  = tidsfaktor, funktion av konsoliderings- grad och dräneringsfall h = jordlagrets tjocklek(vid dubbelsidig dränering halva tjockleken)


Med konsolideringsgrad avses hur stor del av porövertrycket som har utjämnats. Konsolide- ringsgraden betecknas U . Vid enklare beräk- ningar antas att modulen är konstant, varför U  också kan beteckna hur stor del av slutkom- pressionen, vid 100 % primärsättning, som


uppnåtts (utan beaktande av krypdeformatio- ner).


Tidsfaktorn T v fås för ödometerfallet ur Fi- gur 42 .


Vid användande av c v och T v görs ett antal förenklade antaganden om att jorden är vatten- mättad och homogen, vattenflöde och defor- mation endast sker i en riktning, Darcys lag gäller, k och M är konstanter och att samban- det mellan effektivspänning och portal är obe- roende av tiden. Dessa förenklingar kan an- vändas för kortvariga tidsintervall med små deformationer, men stora fel kan uppstå vid beräkning av långvariga förlopp i kompres- sibla jordar.


Förbättrade beräkningsmetoder som tar hän- syn till de ingående parametrarnas variationer och den invävda sekundära kompressionen finns och bör användas för beräkning av sätt- ningsförlopp i finkornig kompressibel jord.


Sekundär konsolidering Med sekundär konsolidering avses tidsbunden volymminskning under konstant spänning, som sker så långsamt att ingen hydraulisk gra- dient uppstår. Sekundär konsolidering är en krypdeformation som pågår också under pri- märkonsolideringen, varför uppdelningen i primär och sekundär konsolidering är fiktiv. Den sekundära konsolideringen utvärderas i regel genom att tid-sättningskurvan efter en lastökning studeras, Figur 43 .


Efter att den hydrodynamiska fördröjningen upphört övergår tid-sättningskurvan, där tiden är i logaritmisk skala och kompressionen i linjärskala, till att bli en någorlunda rät linje. Lutningen av denna linje ökar med ökande portal och minskande kornstorlek. Den varie- rar också med den aktuella spänningens för- hållande till förkonsolideringstrycket. Då ti- den till full portrycksutjämning är mycket kort i högpermeabla material är nästan alla tids- bundna deformationer i grovkorniga jordar sekundärdeformationer. I filttorv och mellan- torv är större delen av de tidsbundna deforma- tionerna ofta sekundärdeformationer. För övri- ga jordar beror inverkan av den sekundära deformationen av laststegets storlek, spän- ningsnivån, dräneringsförhållanden och vilket tidsperspektiv som beaktas.


I grovkorniga jordar som grus och sand upp- står den största delen av totalsättningen vid själva belastningen och sekundärdeforma- tionerna därefter är begränsade och kan som regel uppskattas med schablonmetoder. Ett undantag är sprängsten där de sekundära de- formationerna kan vara av samma storlek som initialsättningen. I finkornig lös jord är sekun- därdeformationerna ofta stora, och vid spän- ningar nära förkonsolideringstrycket kan de med tiden utgöra huvuddelen av sättningarna. Innehåller jorden organiskt material kan se- kundärsättningarna bli mycket stora.


Krypdeformationer Vid sidan av den tidsberoende volymdeforma- tionen, som i ödometerfallet till viss del består av formändring, uppstår tidsbundna formänd- ringar på grund av skjuvspänningar. Samban- det mellan ändring av deviatorspänning Δ ( σ l – σ 3 ) och deformationshastighet ε kan uttryckas genom sambandet


Når största effektiva huvudspänningen gräns- spänningen ändras sambandet till


Parametrarna k 1 , k 2 , c och m c är mått på jor- dens krypegenskaper.


En förutsättning för ekvationernas giltighet är att krypdeformationerna inte genom nedbryt- ning av strukturen och/eller portrycksupp- byggnad leder till brott.


För en viss given deviatorspänning under brottvärdet råder ett rätlinjigt samband mellan ln ε och ln t , Figur 44 .


Krypparametrarna varierar med belastningsfall och måste bestämmas genom simulering av det verkliga belastningsfallet.


Krypdeformationer är mycket påtagliga i fru- sen jord.


Bestämning av kompressionsegenskaper Kompressionsegenskaperna i finkornig jord bestäms vanligtvis i laboratorium. De vanli- gaste försöksmetoderna är ödometerförsök, kompressometerförsök och triaxialförsök. ödometerförsöket används för finkorniga jor- darter och kompressometerförsöket för mera grovkorniga. Triaxialförsök kan användas för alla jordarter.


Kompressionsegenskaperna i naturlig grov- kornig jord uppskattas normalt ur sonderings- motstånd eller bestäms med fältförsök.


tagits med standardkolvprovtagare. Ett prov med diametern 50 mm och höjden 20 mm pla- ceras i en ring. Ringen med provet läggs på en filtersten och på provet placeras en stämpel med filtersten som passar i ringen, Figur 45 .


\"tangenten. ödometerkurvans \"räta del\" för- längs och skärningspunkten med bisektrisen motsvarar empiriskt förkonsolideringstrycket. Kompressionsindex C C bestäms därefter för kurvans \"räta del\" Figur 46 .\"


Last-sättningskurvan från stegvisa försök skall också uppritas med last och deformation i lin- jära skalor. Detta ger en kontroll av att det utvärderade förkonsolideringstrycket motsva- ras av en verklig förändring i kompressions- egenskaperna samt möjlighet till utvärdering av kompressionsmodulen och dess variation.


Tid-deformationskurvorna för vattenmättade jordar ritas med tiden antingen i logaritmisk eller kvadratrotsskala och vertikaldeformatio- nen i linjärskala. Då tiden uppritas i kvadrat- rotsskala, Figur 47 , utgör kurvans första del en rät linje. En rät linje med samma utgångspunkt men med 1,15 gånger större abskissa dras. Skärningspunkten mellan denna och tid-sätt- ningskurvan motsvarar 90 % konsolidering. U 90 , U 50 och t 50 konstrueras och konsolide- ringskoefficienten c v beräknas enligt


där 0,197= tidsfaktorn för 50 % konsolidering h 50 = halva provhöjden vid U 50 (dubbelsidig dränering)


Provet kan sedan belastas stegvis eller pressas samman med konstant deformationshastighet. Vid stegvis belastning fördubblas vertikallas- ten varje dygn. Efter lastpåläggningen avläses deformationen efter bestämda tidsintervall. Tid-sättningskurvan för varje laststeg och last- deformationskurvan uppritas. Vid uppritning- en av den senare används deformationen efter 24 timmars lastpåliggning.


Last-sättningskurvan uppritas med vertikal- trycket i logaritmisk skala och portalet eller vertikaldeformationen i linjärskala.


Förkonsolideringstrycket σ ´ c utvärderas ge- nom att en tangent dras till kurvan i dess mest krökta punkt. En horisontell linje dras från tangeringspunkten och därefter en bisektris till vinkeln mellan den horisontella linjen och


Ritas tiden i logaritmisk skala, Figur 48 , kon- strueras U 0 ur parabelformen hos kurvans be- gynnelsedel. U 100 konstrueras som skärnings- punkten mellan tangenten till kurvans inflex- ionspunkt och förlängningen av kurvans räta


slutdel. t 50 och h 50 bestäms och c v beräknas. Den sekundära konsolideringskoefficienten bestäms genom att lutningen av kurvans räta slutdel α s = δε / δ logt mäts.


ödometerförsök med konstant deformations- hastighet (CRS) är numera vanligast. I dessa försök placeras ödometern i en press som komprimerar provet med konstant deforma- tionshastighet. Dräneringen från filterstenen i provets underyta stängs och i stället mäts por- trycket som utbildas. Under försöket avläses tid, last, deformation och porvattentryck i pro- vets underyta kontinuerligt. Detta sker auto- matiskt och mätvärdena databehandlas och uppritas som kontinuerliga kurvor över kom- pressibilitet och permeabilitet, Figur 50 .


Förkonsolideringstrycket utvärderas ur kurvan för effektivt vertikaltryck mot relativ kom- pression. Kurvan börjar som en rät linje som efter att ha böjt av nedåt övergår i en ny rät linje. De räta linjerna dras ut och en likbent triangel skrivs in mellan dessa och kurvan med basen mot kurvan. Skärningspunkten mellan triangelns bas och den övre räta linjen motsvarar σ ´ c . Hela den efterföljande kurvan parallellförflyttas därefter med spänningen c så att den går genom punkten för det utvärde- rade förkonsolideringstrycket. Denna korrek- tion beror på att kurvans läge är hastighetsbe-


roende. Därefter utvärderas modulen för den räta kurvdelen efter förkonsolideringstrycket M L , gränstrycket där modulen börjar öka σ ´ L samt relationen mellan modulökning och ef- fektivspänningsökning M´ . Ur dessa försök fås också permeabiliteten som funktion av kom- pressionen. (Utvärderingen av σ ´ c är något beroende av skalorna på axlarna varför den utförs i standardiserat diagram med 1 cm mot- svarande 10 kPa effektivt vertikaltryck och 1 cm motsvarande 1 % kompression.)


Motsvarande moduler kan utvärderas för det stegvisa ödometerförsöket då resultaten från detta uppritas i linjära skalor.


Modulen före förkonsolideringstrycket M O utvärderad ur ödometerförsök blir som regel är för låg. Därför används praktiskt empiriska värden som M O  ≈ 250 c u .


Kompressometerförsök I kompressometerförsöken är ödometerringen ersatt av ett antal ringar som är placerade med inbördes mellanrum så att de kan följa med vid provets kompression utan att ge upphov till friktionskrafter.


Då kompressometern nästan uteslutande an- vänds för grovkorniga torra eller naturfuktiga jordar är det endast i undantagsfall man an- vänder sig av filterstenar och gummimembran invändigt i ringarna. Laststegen i kompres- sometern är vanligen en successiv fördubbling av lasten. För grova friktionsmaterial är last- stegens varaktighet kort (5 – 10 min). Resulta- ten brukar uppritas i dubbellogaritmiska dia- gram där m och β utvärderas enligt Figur 51 .


Triaxialförsök Vid triaxialförsök kan kompressionsmodulen bestämmas genom variation av celltrycket så att horisontaldeformation hindras. En vanliga- re användning av triaxialapparaten är dock att bestämma kompressionsegenskaperna vid be- lastningsfall och deformationsvillkor som av- viker från ödometerfallet. Vid höga skjuvspän- ningar då belastningen är nära brottlasten, blir vertikaldeformationerna betydligt större än i ödometerfallet. Detta kan simuleras och mätas i triaxialapparaten. I denna kan också tryck- modulen, elasticitetsmodulen och kontrak- tionstalet mätas, Figur 52 .


där τ f = skjuvhållfasthet σ ´ = effektivtryck vinkelrätt mot brottplanet φ ´ cv = friktionsvinkel vid kritisk lagring


Storleken av φ ´ cv beror på ingående mineral och i någon mån av kornform.  Skarpkantade och oregelbundna korn har något högre φ ´ cv än runda och jämna. φ ´ cv är i storleken 33 o för kvartssand och 37 o för sand med huvudmine- ralet fältspat. Fast lagrade eller överkonsolide- rade jordar ökar sin volym vid skjuvning (di- laterar). Då fordras ett större arbete för att åstadkomma skjuvning än vid konstant volym eftersom expansionsenergin tillkommer.  Mot- svarande minskar löst lagrade och normalkon- soliderade jordar (kontraktanta) sin volym och


arbetet som fordras för skjuvning är mindre än för skjuvning vid konstant volym. Detta med- för att friktionsvinkeln φ ´  blir spänningsbero- ende, vilket tillsammans med eventuella spän- ningsoberoende hållfasthetsbidrag gör att jor- dens dränerade hållfasthet inte generellt kan uttryckas


där φ ´ är en konstant utan i stället ofta får skri- vas


där c´ och φ ´ gäller för ett begränsat effektiv- spänningsintervall, Figur 53 .


Allmänt Skjuvhållfastheten i jord beror i huvudsak på friktionskrafter. även cementering och andra bindningskrafter kan förekomma. Med friktion avses här krafter som är en direkt funktion av effektivspänningsnivån i jorden.


Man skiljer på dränerad och odränerad skjuv- hållfasthet beroende på belastningsfall och jordens konsolideringsegenskaper. I grovkor- niga jordar är endast den dränerade hållfasthe- ten av intresse utom vid stötbelastningar som jordbävningar och vågkrafter. I mera finkorni- ga jordar uppstår varaktiga portrycksändringar som påverkar effektivtrycket efter belastning- en och direkt efter spänningsändringen är den odränerade skjuvhållfastheten dimensioneran- de (korttidshållfasthet). Med tiden utjämnas portrycket och den dränerade hållfastheten kommer att gälla (långtidshållfasthet).


Dränerad skjuvhållfasthet Den dränerade skjuvhållfastheten beror främst av jordens friktionsvinkel, deformationsegen- skaper och spänningsnivån i jorden. Om spän- ningsnivån i förhållande till deformationsegen- skaperna är sådan att provets volym vid skjuv- ning är konstant, sägs jorden vara i kritisk lagring och skjuvhållfastheten kan skrivas För sand och grövre jord fordras relativt stora förändringar i spänningsnivån för att kraftigt förändra parametrarna och ofta anges bara en friktionsvinkel för dessa. En generell beskriv- ning av hållfastheten i dessa material fordrar dock att friktionsvinkeln varieras med både lagringstäthet och spänningsnivå.


För att mobilisera skjuvhållfastheten krävs en viss deformation. Storleken av denna beror på volymändringens storlek. För dilatanta jordar är deformationen till brott relativt liten ( γ ≈ 0,01 radian). Brottdeformationen ökar med ökande volymminskning, Figur 54 .


För fast lagrade jordar sjunker skjuvhållfast- heten efter att brott passerats. Oberoende av lagringstätheten vid försökets början uppnås vid mycket stor skjuvdeformation samma resi- dualvärde φ ´ = φ ´ cv då volymändringarna upp- hört.


Mellan mobiliserad friktionsvinkel φ ´ mob vid en viss deformation och φ ´ cv råder approxima- tivt sambandet


där tan φ ´ mob = τ / σ ´ vid skjuvdeformationen γ τ = skjuvspänning δ V/ δγ = förhållandet mellan relativ volym- minskning och skjuvdeformation vid skjuvdeformationen γ (tangent)


Då deformationen vid dränerat brott i finkor- niga, kontraktanta material är mycket större än vad som normalt kan accepteras för konstruk- tioner, används ofta ett deformationskriterium för brott.  Den dränerade skjuvhållfastheten för en lera vid direkt skjuvning enligt olika deformationskriterium för brott visas i Fi- gur 55 .


Det vanligen använda brottkriteriet är att brott utvärderas vid 0,15 radianers skjuvdeforma- tion eller vid maximal skjuvspänning om den- na inträffar tidigare.


I Figur 55 ses tydligt inverkan av tre deforma- tionstyper. Vid låga normalspänningar når spänningarna brottvillkoret utan att passera någon gränsspänning för elastiska deformatio- ner. Ligger normaltrycket mellan ungefär halva förkonsolideringstrycket och σ ´ c , är pro- vet först överkonsoliderat och gränsspänning- arna nås först vid en viss skjuvspänning. är vertikala effektivtrycket lika med förkonsoli- deringstrycket eller detta överskrids är alla deformationer plastiska. De dränerade håll- fasthetsparametrarna för finkorniga jordar beskrivs lämpligen för dessa tre spänningsin- tervall, med angivande av om verkligt brott inträffat eller vid vilken deformation brott utvärderats.


Friktionsvinkeln för grovkorniga jordar vid brott uppskattas ofta genom erfarenhetsvärden med hänsyn till kornform, gradering och lag- ringstäthet och med en viss försiktighet för att de med säkerhet skall kunna användas vid dimensionering av grundläggningar. Sådana empiriska värden redovisas i Tabell 27 .


Vid plant deformationstillstånd ökar värdet på friktionsvinkeln. ökningen beror av lagrings- täthet, spänningsnivå och kornform.  Detalje- rade samband för friktionsvinkeln i olika frik- tionsjordar vid olika spänningstillstånd pre- senteras i SGI Information 8.


Friktionsvinklar i grus, sand och grovsilt ut- värderas normalt ur sonderingsresultat.


Några riktvärden för finkorniga jordar kan inte ges eftersom φ ´ beror på deformationskriteri- um, spänningsintervall och belastningstyp. För överkonsoliderade svenska finkorniga jordar,


där gränstrycken för elastiska deformationer inte överskrids, kan normalt en friktionsvinkel av minst 30 o och c´ = 0,03 σ ´ c användas, utom för lera med sprickor där c´ = 0. I övriga fall är det normalt den odränerade skjuvhållfasthe- ten som är den dimensionerande hållfastheten i vattenmättade finkorniga jordar. Vid bestäm- ning av hållfasthet i sprickiga och inhomogena prover är det viktigt att proverna är så stora att inverkan av inhomogeniteterna inryms i resul- tatet.


För organiska jordar är φ ´ cv ofta i storleksord- ningen 30 o – 35 o .


Höga skjuvspänningar i dilatanta jordar kan med tiden leda till krypbrott då krypdeforma- tionerna ändrar strukturen. I kontraktanta jor- dar medför krypningen större deformationer.


Dränerad skjuvhållfasthet i icke vattenmättad jord ovanför grundvattenytan I jord ovanför grundvattenytan råder negativa porvattentryck på grund av kapillärkrafterna. I mellansand och grövre jord är dessa som regel försumbara, men speciellt i silt där grund- vattenytorna kan ligga lågt samtidigt som kapillariteten kan vara hög kan inverkan av de negativa portrycken vara betydande.


Inom den kapillärt helt vattenmättade zonen, som motsvarar den undre kapillära stighöjden, blir den dränerade skjuvhållfastheten


Eftersom porvattentrycket u w är negativt, blir effektivtrycket σ ´ =( σ – u w ) större än total- trycket σ .


Ovanför den vattenmättade zonen sjunker vat- tenmättnadsgraden samtidigt som porvatten- trycket sjunker ytterligare (det negativa tryck- et ökar). Den dränerade skjuvhållfastheten blir då


där S r är vattenmättnadsgraden. Det effektiva negativa portrycket, u eff = S r · u w , är tämligen konstant inom ett stort intervall för vatten- mättnadsgraden och motsvarar här ungefär det negativa vattentryck som råder vid gränsen för den undre kapillära stighöjden.


\"Odränerad skjuvhållfasthet Odränerad skjuvhållfasthet i vattenmättad jord Då en vattenmättad jord belastas så snabbt att jorden inte hinner konsolidera, uppstår por- trycksändringar som påverkar effektivtrycket. Som visats under \"Deformationsegenskaper – portrycksuppbyggnad\" (sid 35 – 36) kan dessa portryck och resulterande effektivtryck beräknas genom kännedom om gränsspän- ningarna för elastiska deformationer och φ ´ cv , Figur 56 .\"


I helt odränerad finkornig jord medför dessa portrycksändringar att effektivspänningarna vid brott blir ungefär desamma oavsett vilka spänningar som rådde i jorden före belastning- en.


Den odränerade skjuvhållfastheten för vatten- mättade jordar brukar därför uttryckas som


där τ fu betecknar hållfastheten vid odränerade förhållanden och c u är beteckningen för odrä- nerad skjuvhållfasthet, vilken förenklat ofta antas ha ett konstant värde för den aktuella provpunkten och nivån i jorden.


Då den största huvudspänningen är vertikal, är det förkonsolideringstrycket som avgör vid vilken effektivspänningsnivå brottet inträffar och därmed också storleken av den odränerade skjuvhållfastheten. Verkar den största huvud- spänningen i någon annan riktning blir det gränsspänningen, vinkelrätt den yta mot vil- ken största huvudspänningen verkar, som blir avgörande för den odränerade skjuvhållfasthe- tens storlek. Då gränsspänningarna varierar med riktning enligt en sinusfunktion blir också


den odränerade skjuvhållfasthetens variation med riktning sinusformad.


Figur 57 visar variationen av skjuvhållfasthet i normalfallet där den vertikala gränsspänning- en är största gränsspänningen.


Man skiljer normalt på aktiv skjuvhållfasthet där största huvudspänningen är vertikal, pas- siv skjuvhållfasthet där största huvudspän- ningen är horisontell och skjuvhållfastheten vid direkt skjuvning i en horisontell glidyta.


Förhållandet mellan största och minsta gräns- spänningen är normalt en funktion av flytgrän- sen, alt. plasticitetstalet. Den aktiva skjuvhåll- fastheten är i stort sett oberoende av flytgrän- sen, men både passiv skjuvhållfasthet och hållfastheten vid direkt skjuvning påverkas starkt av flytgränsen. Typiska värden på odrä- nerad skjuvhållfasthet för skandinaviska illi- tiska leror visas i Figur 58 .


I de flesta naturliga odränerade brott finns aktiva zoner, passiva zoner och zoner med direkt skjuvning.  Den odränerade skjuvhåll- fastheten från direkt skjuvning ansluter rela- tivt väl till medelvärdet av de olika skjuvhåll- fastheterna och är den mest användbara. Vid överslagsberäkningar brukar detta värde an- vändas oavsett belastningsfall.


Brottdeformationernas storlek i odränerade fall beror på överkonsolideringskvoten.


I normalkonsoliderade finkorniga jordar in- träffar odränerat brott efter en relativt liten deformation, Figur 59 . Vid snabba förlopp fås ett markerat toppvärde vid brott.  Hållfasthe- ten sjunker sedan snabbt med ökande defor- mation ned till en viss nivå, varefter hållfast- hetsminskningen med deformation går lång- sammare. Sker skjuvningen mycket långsamt fås inget lika markerat toppvärde, utan skjuv- spänningen når upp till sitt största värde vid ungefär samma deformation som toppen vid den snabba belastningen och hållfastheten sjunker sedan sakta med ökande deformation.


Den odränerade skjuvhållfastheten för normal- konsoliderade finkorniga jordar är således tidsberoende. Detta beror på att krypdeforma- tionerna ökar allteftersom skjuvspänningen höjs.  Då skjuvningen går så långsamt att ing- en topp uppstår har ett undre gränsvärde nåtts och tidsberoendet praktiskt taget upphört.  Vid mycket långsamma belastningar dränerar jor- den och dränerad hållfasthet kommer att gälla.


I starkt överkonsoliderade jordar är kraftdefor- mationskurvorna betydligt krummare om inte sprött brott inträffar, Figur 60 .


I starkt överkonsoliderade jordar sjunker por- trycket då jorden vill öka sin volym vid brott. Dessa portrycksminskningar sker under plas- tiska skjuvdeformationer och den deformation som utbildas innan full portrycksminskning nåtts kan vara avsevärd. Skulle portrycks- minskningen bli så stor att kapillärt genom- brott uppstår, eller om jordens struktur och eventuella cementeringar kollapsar vid de sto- ra plastiska deformationerna, blir brottet sprött och den odränerade skjuvhållfastheten lägre


än vad förkonsolideringstrycket antytt.  Den odränerade skjuvhållfastheten för torrskorpe- leror och moränleror är ofta starkt volymbero- ende då hållfastheten avgörs av sprickor och inhomogeniteter i provet.  Skjuvhållfastheten för starkt överkonsoliderade jordar är mycket tidsberoende, eftersom dränering medför vat- tenuppsugning och minskning av effektiv- trycken.


Att den odränerade skjuvhållfastheten skulle vara oberoende av spänningarna vid belast- ningens början är en förenkling. Undersök- ningar har visat att den odränerade skjuvhåll- fastheten vid avlastning sjunker med den ökande överkonsolideringskvoten enligt


c u1 = odränerad skjuvhållfasthet för normalkonsoliderad lera OCR = överkonsolideringskvot σ ´ c / σ ´ v - 0,2 = empiriskt medelvärde för överkonsoli- deringens inverkan, varierar normalt mellan - 0,1 och - 0,3


Förenklingen är dock ofta acceptabel eftersom korrektionen blir relativt liten i normalkonso- liderad och lätt överkonsoliderad jord och den dränerade hållfastheten blir dimensionerande för starkt överkonsoliderade jordar.


Dimensionerande hållfasthet vid direkt skjuv- ning i finkorniga jordar blir oftast som i Fi- gur 61 .


I grovkorniga jordar är odränerad skjuvhåll- fasthet av intresse endast vid mycket hastiga belastningar. Av avgörande intresse är då jor- dens relativa lagring och om jorden är dilatant eller kontraktant. är jorden dilatant medför belastningshastigheten inga problem, eftersom den momentana odränerade skjuvhållfastheten är högre än den dränerade. I kontraktanta jor- dar kan dock snabba laständringar medföra problem, då den momentana hållfastheten är lägre än den dränerade. Ytterlighetsexemplet är kvicksand som vid hastig belastning över- går i ett vätskeliknande tillstånd utan skjuv- hållfasthet.


Silt utgör en mellanjordart. Permeabiliteten är ofta, speciellt om silten är lerig, så låg att den odränerade skjuvhållfastheten blir dimensio- nerande. å andra sidan är förändringen i de- formationsegenskaperna vid gränsspänningar- na inte alltid så markant att den helt bestäm- mer portrycksutvecklingen. I dessa fall påver- kas skjuvhållfastheten i hög grad av lagrings- tätheten. Grovsilt är ofta så permeabel att den i de flesta fall uppträder dränerat. Den dimensi- onerande skjuvhållfasthet i silt beror således på dess sammansättning och hur snabbt belast- ningen förs på. Olika beräkningar utförs ofta med både dränerad och odränerad hållfasthet.


Odränerad skjuvhållfasthet i icke vattenmättad jord I jordar som inte är helt vattenmättade blir portrycksändringarna vid laständringar mindre än i vattenmättad jord. Vid tryckminskningar expanderar gasbubbloma och i vattnet löst gas kan frigöras. ökas trycket i porerna pressas gasbubblorna samman och en del av gasen löses i vattnet.  Den odränerade hållfastheten i icke vattenmättad jord blir således ett mellan- ting mellan fullt dränerad hållfasthet och odrä- nerad hållfasthet i helt vattenmättade jordar.


Den odränerade hållfastheten kan skrivas c u = b 0 + σ ´ ct · tan β 0 , där σ ´ c t = effektivtryck- et före spänningsändringen. b 0 och β 0 är inte konstanter utan ändras med såväl effektiv- spänningsnivån  som portrycksnivån före skjuvningen.


Sensitivitet S t Förhållandet mellan en jords odränerade skjuvhållfasthet i ostört tillstånd och den odrä- nerade skjuvhållfastheten efter fullständig omrörning och nedbrytning av strukturen kal- las sensitivitet S t . Den omrörda skjuvhållfast- heten bestäms i laboratoriet med fallkonför- sök. Leror med mycket höga sensitivitetsvär- den förekommer främst i västra Sverige. I


Göta älvs dalgång finns leror med sensitivitet som är så stor att den ofta inte kan mätas, (om- rörd skjuvhållfasthet ≤ 0,06 kPa). är sensitivi- teten större än 50 och den omrörda leran har en hållfasthet som är lägre än 0,4 kPa kallas leran kvicklera. Sensitiviteten har stor betydel- se för bedömning av hållfasthetsnedsättning t.ex. vid pålning och bedömning av skredris- ker.  Ett bättre mått än sensitivitet på hållfast- hetsnedsättningen vid måttlig omrörning av jorden eftersträvas, men något allmänt accep- terat mått har ännu inte kommit i bruk.


Bestämning av skjuvhållfasthet Allmänt De försöksmetoder som vanligen används för bestämning av odränerad skjuvhållfasthet i jord är i laboratoriet triaxialförsök, enaxliga tryckförsök, direkta skjuvförsök och konför- sök. I fält används vanligen vingförsök och CPT-sondering för att bestämma den odräne- rade skjuvhållfastheten i finkorniga jordar. Dränerad skjuvhållfasthet bestäms med triaxi- alförsök eller direkta skjuvförsök i laboratoriet och uppskattas för grovkornig jord ur resultat från sonderingar i fält. Hållfastheten i icke vattenmättade jordar bestäms med triaxialför- sök. Det effektiva negativa portrycket mäts med pF-försök i laboratoriet, med speciella portrycksmätare i fält eller uppskattas ur jor- dens kornfördelning.


Triaxialförsök I triaxialförsöket innesluts ett cylindriskt jord- prov i ett gummimembran, Figur 62 . Provet placeras i en cell som vätskefylls.  Dränering av provet kan ske genom filterstenar vid pro- vets ändytor. Genom cellens topp löper en laststång. Provet kan belastas isotropt genom att trycket i cellvätskan höjs. Förhållandet mellan vertikal- och horisontalspänningar kan regleras genom tryck eller drag i laststången. Porvattentrycket kan också regleras.


Jordprovet får som regel konsolidera för ett förutbestämt spänningstillstånd och provning- en sker oftast genom att vertikallasten ökas (aktivt försök) eller minskas (passivt försök) medan celltrycket hålls konstant. Detta kan ske dränerat eller odränerat. Förutom dessa standardförsök kan olika spänningsvägar och belastnings- och dräneringsfall simuleras ge- nom variation av celltryck, portryck och verti- kallast, samtidigt som olika grader av konsoli- dering kan tillåtas.


Direkta skjuvförsök I det direkta skjuvförsöket innesluts ett jord- prov i ett gummimembran med spiralarmering eller med ett antal ringar utvändigt som hind- rar att provet ökar sin diameter, Figur 63 . Ringarna skall ha ett avstånd sinsemellan så att de inte överför vertikalkrafter. Provet pla- ceras i en belastningsanordning mellan en fast underdel och en rörlig överdel. I provets ändy- tor finns filterstenar för dränering. Provet til- låts först konsolidera för en vertikal belastning och skjuvas sedan genom att överdelen för- skjuts horisontellt. Skjuvningen kan ske drä- nerad eller odränerad.


Vid direkta skjuvförsök på grovkorniga jordar används stora skjuvapparater utan gummi- membran eller filterstenar, jfr kompressome- terförsök, sid 45.


Enaxligt tryckförsök Vid det enaxliga tryckförsöket placeras ett cylindriskt jordprov i en press. Vertikallasten ökas kontinuerligt till brott. Enaxliga tryckför- sök används speciellt för att bestämma den odränerade skjuvhållfastheten i inhomogena och sprickiga prover, där en stor provvolym erfordras t.ex. för torrskorpelera och lermorän. På senare tid har försöket kommit att användas för att bestämma hållfasthet och hållfasthets- tillväxt med tiden vid bindemedelsinblandning (t.ex. kalk och cement) i lös finkornig jord.


Vingförsök Vingförsöket används för att mäta den odräne- rade skjuvhållfastheten i finkorniga jordar, Figur 65 . Vingen består av två korslagda stål- blad som är fästade vid en stång. Ytterligare stänger kan skarvas på. Vid försöket pressas vingen ned i jorden till provningsnivån. Där vrids den runt samtidigt som vridmomentet mäts. Den odränerade skjuvhållfastheten be- räknas ur maximalt vridmoment och vingens storlek. Efter att brott inträffat kan vingen vri- das runt ett tiotal varv varpå vridmomentet mäts på nytt. Kvoten mellan kringvridnings- momenten utgör ett mått på sensitiviteten.


CPT-sondering Vid CPT-sondering trycks en stavformad sond med cirkulärt tvärsnitt och en konisk spets ned i marken med konstant nedrivningshastighet, Figur 66 . Under neddrivningen mäts spetsmot- ståndet, det genererade portrycket direkt ovan- för spetsen och mantelfriktionen mot en hylsa placerad ovanför spetsen. Den odränerade skjuvhållfastheten i finkornig jord beräknas ur det nettospetstryck (spetstrycket minus rådan- de överlagringstryck) som fordras för att driva ned sonden.


Fallkonförsök Den odränerade skjuvhållfastheten i finkorni- ga jordar bestäms rutinmässigt på laboratoriet genom fallkonförsök, Figur 67 . Försöket ut- förs med 400 g-30 o kon (konvikt 400 g och spetsvinkel 30 o ), 100 g-30 o kon, 60 g-60 o kon eller 10 g-60 o kon. Vid försöket förs konen, som är upphängd i fallkonapparaten, ned mot provytan tills konens spets tangerar denna. Konen får sedan falla fritt och inträngnings- djupet i jorden mäts. Genom jämförelser med vingförsök har man funnit ett empiriskt sam- band mellan odränerad skjuvhållfasthet och koninträngning.


där m = konens massa, g K = 1 för 30 o kon och 0,25 för 60 o kon i = konintryck, mm


fasthetsvärdena från fallkon- och vingförsök i lera och organisk jord för rutinfall med hänsyn till flytgränsen enligt SGI:s rekommendatio- ner.


där τ v,k = okorrigerat hållfasthetsvärde från vingförsök respektive fallkonförsök


Figur 68 . Hållfasthetsvärden från vingförsök korrigeras dessutom för överkonsolideringsgrad. även utvärderingen av CPT-sonderingar påverkas av överkonsolideringsgraden och korrigeras för denna.


För speciella jordar, som lermorän och sulfid- jord, finns speciella utvärderings- och korrek- tionsmetoder.


Utvärdering av skjuvhållfasthet i finkorniga jordar behandlas mer detaljerat i SGI Informa- tion 3.


Den ostörda skjuvhållfastheten mäts i snittytor i ett ostört prov taget med standardkolvprovta- gare och den omrörda skjuvhållfastheten i samma material efter att det tagits ur provhyl- san och rörts om. Därefter beräknas sensitivi- teten.


Korrektion av odränerad skjuvhållfasthet Den odränerade skjuvhållfastheten som mäts vid provning är beroende bl.a. av med vilken hastighet provningen utförs och i vad mån jorden störts före provningen. De skjuvhåll- fasthetsvärden som uppmäts vid vingförsök och konprovning måste erfarenhetsmässigt korrigeras.  Denna korrigering bör strikt utfö- ras med kännedom om hur hållfasthetsvärdet från konprov och vingförsök i den aktuella jorden förhåller sig till hållfastheten mätt med noggrannare metoder. Motsvarande gäller att utvärderingen av CPT-sondering bör kalibre- ras. Dessutom bör belastningsfallet beaktas. Oavsett belastningsfall reduceras alltid håll-


Exempel på portrycksändringar och spänningsvägar.


För att illustrera portrycksändringar och spän- ningsvägar vid några vanliga lastfall ges här några exempel. Exemplen gäller alla för lätt överkonsoliderad lera, figur A 1–3.


Fall A motsvarar en utbredd belastning vilken kan simuleras i ödometerförsök. I det helt odränerade fallet stiger portrycket i stort lika med den påförda belastningen och det effekti- va vertikaltrycket ändras inte. Eftersom sido- utvidgning är förhindrad ändras inte heller det effektiva horisontaltrycket, utan de effektiva spänningarna är konstanta i punkt A. Vid drä- nering ökar såväl effektiva vertikal- som hori- sontaltrycket och spänningsvägen följer linjen A´.  Denna linje fjärmar sig från skjuvbrottlin- jerna och belastningsfallet kan inte leda till skjuvbrott.


Fall B motsvarar en punkt rakt under en ytlast med liten utsträckning. I detta fall är sidout- vidgning möjlig. Vid belastningen ökar därför inte horisontaltrycket lika mycket som i fall A. I det odränerade fallet medför detta att por- trycket ökar långsammare tills förkonsolide- ringstrycket nåtts, varefter det ökar lika myck- et som ytterligare vertikal totalspänningsök- ning på nivån. Det vertikala effektivtrycket ökar upp till förkonsolideringstrycket och blir sedan konstant. Det effektiva horisontaltrycket minskar, då ökningen i horisontaltryck är min- dre än portrycksökningen. Odränerat skjuv- brott erhålls vid måttliga lastökningar. Sker belastningen i fall B så långsamt att jorden hinner dränera följer spänningsvägen linjen B´. Såväl den effektiva vertikal- som horison- talspänningen ökar men den horisontella ef- fektivspänningen ökar mindre än i fall A. I båda fallen börjar de plastiska deformatione- rna då förkonsolideringstrycket överskrids, men då skjuvspänningarna är högre i fall B blir också de plastiska deformationerna störst i detta fall. Spänningsvägen B´ närmar sig sakta linjen för skjuvbrott och vid stora laster er- hålls dränerat skjuvbrott. Fall B kan simuleras i laboratoriet i aktiva triaxialförsök med ökan-


de vertikallast och konstant eller svagt ökande horisontaltryck.


Fall C motsvarar en punkt i jorden vid sidan av en schakt. I det odränerade fallet medför minskningen i horisontaltryck att porvatten- trycket minskar. Detta medför i sin tur att det effektiva vertikaltrycket ökar. När förkonsoli- deringstrycket uppnås slutar portrycket att minska och blir konstant. Därvid börjar det


effektiva horisontaltrycket minska i samma takt som det totala och ytterligare schaktning medför att spänningarna snabbt närmar sig skjuvbrottsspänningarna. Eftersom den odrä- nerade portrycksändringen i detta fall är nega- tiv medför dränering en portrycksökning, vil- ken medför att spänningsvägen närmar sig skjuvbrottlinjen. Den helt dränerade spän- ningsvägen representeras av linje C´. Fall C kan någorlunda simuleras i laboratoriet i akti- va triaxialförsök där vertikalspänningen hålls konstant och horisontaltrycket minskar.


Fall D motsvarar en punkt under schaktbotten nära slänten. I det odränerade fallet medför minskningen i vertikaltryck att porvattentryck- et sjunker.  Detta och de ökande skjuvspän- ningarna medför att den effektiva horisontal- spänningen ökar. Då den horisontella gräns- spänningen uppnåtts slutar portrycket att sjun- ka. Därvid börjar det effektiva vertikaltrycket att sjunka i ungefär samma takt som total- trycket och ytterligare schaktning medför att skjuvspänningarna snabbt närmar sig skjuv- brottsspänningarna.  En helt dränerad spän-


ningsväg representeras av linje D´. Den dräne- rade skjuvhållfastheten är lägre än den odräne- rade. Fallet kan någorlunda simuleras i labora- toriet i triaxialförsök där vertikalspänningen minskas och horisontalspänningen hålls kon- stant.


Fall E motsvarar en punkt framför en ankar- platta för ett dragstag. I detta fall ökar hori- sontalspänningen medan vertikalspänningen är konstant. Horisontalspänningsökningen med- för en ökning av det effektiva horisontaltryck- et och portrycket. Då den effektiva horisontel- la gränsspänningen nåtts, ökar portrycket i samma takt som ytterligare horisontaltrycks- ökning och spänningsvägen går snabbt mot skjuvbrott. Den odränerade skjuvhållfastheten är i detta fall lägre än den dränerade. Den drä- nerade spänningsvägen motsvaras av linje E´. Fallet kan någorlunda simuleras i laboratoriet i triaxialförsök där vertikalspänningen hålls konstant och horisontalspänningen ökas.


I samtliga illustrerade fall har vertikal- och horisontalspänningar varit huvudspänningar. I många fall ändras huvudspänningarnas rikt- ning vid belastning.  Studeras fall F, som illus- trerar en vägbank på plan markyta, ser man att spänningarna i punkt F i stort sett motsvaras av fall B och spänningarna i punkt H motsva- ras av fall E. I punkt G har däremot huvud- spänningsriktningen vridits och största och minsta spänningarna verkar i andra plan än de horisontella och vertikala. Den största huvud- spänningen är från början vertikal, men vrids successivt samtidigt som den ökar. Den kom- mer därvid att verka mot nya plan med succes- sivt minskande gränsspänningar. Portrycksut- vecklingen blir som tidigare först sådan att medeleffektivtrycket hålls konstant. Efter det att en gränsspänning nåtts ändras portrycksut- vecklingen så att ingen effektiv gränsspänning överskrids.


Spänningsvägen i punkt G kan i laboratoriet någorlunda simuleras i direkta skjuvförsök.


Regelverk, föreskrifter och allmänna råd

Trafikverkets regelverk för anläggningsstyrning anger de krav på funktion och utformning som gäller för samtliga Trafikverkets anläggningar. Regelverket ställer även krav på hur kravuppfyllnad ska verifieras och på hur lösningar och verifiering ska redovisas. Regelverket omfattar regler för ny- och ombyggnation, drift och underhåll och ska användas vid planering, projektering, genomförande och förvaltning.


Flera dokument i regelverket ingår i Trafikverkets säkerhetsstyrningssystem för järnväg. Se särskilda regler för förvaltning av säkerhetstillståndet.


Regelverket gäller. Det blir tvingande för leverantör genom att åberopas i kontraktshandlingarna. Enskilda delar kan endast avtalas bort genom dispens. Dispens från regelverket söks och hanteras internt på Trafikverket enligt särskild ordning.


Regelverket upprepar normalt inte krav som finns i lagar och andra författningar. Regelverket kan dock ange detaljeringar eller specificeringar till kraven i respektive författning. I det fall lag eller annan författning ställer strängare krav än vad som anges i Trafikverkets regelverk gäller dessa krav före krav i regelverket.


\"Olika versioner av ett kravdokument kan vara gällande i samtidigt pågående verksamheter och kontrakt. I en kontraktshandling är det den i kontraktet angivna versionen som gäller, oavsett om det finns en version med ett senare \"gäller-från- datum\".\"


Regelverket innehåller också råd. Ett råd är alltid kopplat till ett krav. Råden innehåller möjliga sätt att uppfylla kraven. De anger hur krav på en anläggnings utformning, prestanda eller effekter kan uppfyllas, eller hur uppfyllande av kraven kan verifieras. De är ett stöd för den utförare som vill använda beprövade lösningar. De är också ett stöd för Trafikverkets projektledare och specialister och hjälper Trafikverket att agera konsekvent. I vissa fall redovisas därför även bakgrunden till kraven. Det kan finnas andra sätt att uppfylla kraven än de lösningar som anges i råden, men för dessa är i allmänhet kravet på verifiering av lösningen högre.


\"Krav och råd redovisas i separata dokument märkta \"KRAV\" respektive \"RåD\". Dokumenten har korresponderande DokumentID.\"


Disposition av regelverket Regelverkets huvudindelning utgår från teknikområde. Regelverkets indelning och samtliga dokument kan återfinnas på www.Trafikverket.se.


Användare och tillämpning Användare av regelverken är såväl Trafikverkets egen organisation som externa leverantörer av projekteringstjänster, bygg-, drift- och underhållsentreprenader samt material. För användning krävs fackkunskap om det teknikområde som behandlas, om den anläggningstyp som objektet avser och om byggprocessens skeden och villkor, inklusive uppbyggnaden av branschens kontrakt.


Handlingarna i ett kontrakt kompletterar varandra. Regelverket innehåller allmänt giltiga krav. För ett specifikt objekt är regelverkskraven i stort sett alltid kompletterade med objektsspecifika förutsättningar och krav som framgår av kontraktet som helhet. Denna kompletta kravbild måste beaktas vid val av lösning. Objektspecifika förutsättningar och kompletterande krav i kontraktet kan ge en sammantagen kravbild som medför att de råd som redovisas i rådsdokument inte är relevanta för det aktuella objektet.


Förutsättningstexter Kravdokument kan förutom krav även innehålla beskrivningar av förutsättningar skrivna med kursiv text. Dessa så kallade förutsättningstexter anger förhållanden som den som ska uppfylla kraven i det aktuella dokumentet eller avsnittet har rätt att räkna med. Texterna kan t.ex. avse utgångspunkter för arbetet, avgränsningar eller gränssnitt. Förutsättningstexternas syfte är att beskriva helheten där den kravställda funktionen eller lösningen utgör en del.


Förutsättningstexten i sig uttrycker alltså inte någon begäran att något ska uppfyllas eller tillhandahållas. Notera dock att det förhållande som uttrycks som förutsättningstext i kursiv stil kan vara kravställd på annan plats i regelverket.


Regelverket för VGU Vägars och gators utformning Omfattning


Regelverket för VGU, Vägars och gators utformning, gäller vid projektering av statliga vägar och består av separata krav- och rådsdokument. På det statliga vägnätet är reglerna obligatoriska vid nybyggnad och större ombyggnationer.


För övriga ombyggnadsåtgärder ska VGU tillämpas i normalfallet. Beställaren kan för dessa åtgärder besluta om avsteg från VGUs krav i det aktuella projektet, när kravet inte anses samhällsekonomiskt lönsamt.


Kraven är inte avsedda för underhållsåtgärder. Vid små förbättringsåtgärder får tillämpning av VGU avgöras från fall till fall.


För övriga väghållare är VGU enbart vägledande och inte kravställande. VGU får dock tillämpas som kravdokument vid upphandling av projektering avseende annat än statliga vägar.


Regelverket kan åberopas av väghållare för annat vägnät än det statliga, till exempel av kommuner och fastighetsägare.


Spårväg i VGU avser endast utformning av väg eller gata där spårväg går i blandtrafik med övrig trafik, eller där väg eller gata berörs av spårväg på annat sätt. VGU avser därför inte utformning av spårväg på särskild banvall eller spårväg i reserverat utrymme (dock avser VGU utformning av körfält för kollektivtrafik (spårvagn och buss) i reserverat utrymme).


Utformning av spårväg ska alltid i första hand utföras efter spårinnehavarens regelverk. VGU kan användas som komplement för spårinnehavarens regler där regler saknas. Utformning enligt VGU innebär inte att lagen om säkerhets vid tunnelbana och spårväg samt de föreskrifter som Transportstyrelsen tagit fram uppfylls.


I Vägars och gators utformning, VGU, ingår förutom krav och råd även begrepp/termer, förkortningar och grundvärden samt vägmarkeringsritningar (se www.trafikverket.se).


\"Dokument:  Krav, TRV 2022:001 \"VGU, Vägars och gators utformning\" Krav, TRV 2022:002 \"VGU, Begrepp och grundvärden\"


\"Råd, TRV 2022:003 \"VGU, Vägars och gators utformning\"


Som plattform för kraven i VGU ligger Trafikverkets interna övergripande krav.


Metodbeskrivningar, arbetsmetodik och bakgrundskunskap har begränsats i VGU. Delar av detta material kan återfinnas i VGU-guiden. Krav på leverans eller arbetssätt hanteras projektspecifikt och regleras ej i VGU.


De krav som anges i VGU är anpassade för normala förhållande vad gäller kostnad och intrång. Det innebär att i vissa fall kan avsteg från VGU vara motiverat.


För avsteg från krav gäller en särskild dispensrutin. Det som anges som ska, kan normalt inte frångås i det enskilda projektet.


\"I vissa fall anges i regelverket \"Undantag … efter motivering och Beställarens godkännande\", eller en motsvarande formulering. Denna typ av avsteg beslutas i det enskilda projektet, normalt av projektledaren.\"


\"Detta kravdokument baseras på det ursprungliga dokumentet enligt punkten nedan och ersätter dessa dokument: • Krav, TRV 2021:001 \"VGU, Vägars och gators utformning\" • Krav, TRV 2021:002 \"VGU, Begrepp och grundvärden\" • Råd, TRV 2021:003 \"VGU, Vägars och gators utformning\"


Läsanvisning Kraven i VGU är inte formulerade för att täcka varje tänkbar situation och kan i vissa fall tolkas motstridiga. I de fall kraven tolkas motstridigt ska Beställaren tillfrågas för beslut. Vidare gäller att krav angivna i text har företräde framför figurer.


Indelningen i rubriker är samma i Krav (TRV 2022:001) som för Råd (TRV 2022:003). Det kan därför saknas innehåll under rubriker i antingen krav- eller rådsdokumentet.


\"Kapitel 5 \"Trafikteknisk standard\" riktar sig till Trafikverkets process för genomförande av åtgärder, inklusive planläggning, vars val av standard är ingången till projekteringens detaljutformning i kapitel 6-16. Kapitel 5 ska därför inte tillämpas för projektering av förfrågningsunderlag till entreprenader eller för projektering av bygghandlingar i entreprenader. Vid val av trafikteknisk standard i tätort med annan väghållare eller spårinnehavare än Trafikverket, är alltid dennes krav på trafikteknisk standard överordnad VGU.\"


\"Kapitel 6 \"Gemensamma krav\" respektive \"Gemensamma råd\" anger sådant som gäller för vägars utformning generellt, inte bara för särskilda delar såsom korsningar, linjeföring etc. övriga krav och råd finns i kapitel 7-16 sorterade efter Sektion, Linjeföring, Korsningar, Hållplatser, Rast/Parkering/Information/Vänd-platser, Ledning/Styrning/Reglering, Belysning, Miljöåtgärder samt Kontroll/Skötsel/Räddning. Underliggande indelning är landsbygd och tätort.\"


Bilaga 1 och 2 återfinns i slutet av Krav (TRV 2022:001) och redovisar utmärkning av driftvändplatser m.m.


Förkortningarna finns dels samlade i bokstavsordning, dels redovisade i separata tabeller avseende DTS, LHOVRA och belysning.


Grundvärden beskriver de många faktorer och egenskaper som påverkar och styr utformning av väganläggningar. De indelas i grundvärden för trafikmiljön, fordon, förare och passagerare, gående, cyklister och moped klass II. Där finns samlat diagram för motorfordons retardation, acceleration och hastighet i kurva. Där finns också redovisat fordons- och trafikantmått och förmågor hos både fordon och trafikanter som ska vara dimensionerande, liksom måtten för dimensionering med hjälp av DTS (dimensionerande trafiksituation).


Ansvar och förvaltning Ansvarig myndighet är Trafikverket ägare är verksamhetsområde Planering.


Förvaltare är enhet Nationell Planering, Samhällsplanering.


Teknisk förvaltare är verksamhetsområde Investering, avdelning Teknik, Miljö och Markförhandling.


1+1-sträcka Vägsträcka med separerade körfält med anordning (t.ex. mitträcke eller mittbarriär) och ett körfält i vardera riktningen.


Accelerations- fält Extra körfält som är avsett endast för anslutande trafik till huvudväg.


Aktivt viltvarnings- system Ett tekniskt system som varnar trafikanterna när systemet detekterar djur i närheten av vägen.


Alléer Alléer är lövträd planterade i en enkel eller dubbel rad som består av minst fem träd längs en väg eller det som tidigare utgjort en väg eller i ett i övrigt öppet landskap. Träden ska till övervägande del utgöras av vuxna träd.


Andel stopp Den andel av en fordonsström som tvingas stanna före passage av en korsning.


Anslutande väg Den underordnade vägen eller gatan i en korsning, även kallad sekundärväg. Den andra kallas huvudväg/-gata.


Arbetsbredd Vinkelräta största avståndet mellan vägräckes trafiksida före påkörning och det maximala dynamiska sidoläget för någon del av räcket under/efter påkörning. Arbetsbredden mäts vid det kapacitetsklassbestämmade krockprovet.


Artrika vägmiljöer Artrika väg- och järnvägsmiljöer är ytor, strukturer och sidoområden som uppfyller minst en av följande:


1. Hyser rödlistade arter, ansvarsarter, sällsynta arter och/eller indikatorarter.


2. Har en speciell artsammansättning utifrån komplexa mark- och strukturegenskaper och/eller har en särskilt hög artrikedom eller frekvens av indikatorarter.


3. Utgör en väsentlig ekologisk resurs för t ex reproduktion, livscykel, skydd eller föda.


4. Utgör en viktig miljö och har geologiska och ekologiska förutsättningar för arters spridning och konnektivitet i landskapet.


Avfart Del av väg-(gatu-) korsning särskilt utformad för avvikande trafik, (divergerande), se även Kilavfart, Parallellavfart och figur vid Ramp.


Avfarter är rampanslutningar mot huvudvägen utformade för avsväng för fordon med hastigheter nära huvudvägens referenshastighet.


För avfart finns två typer: • kilavfart. • parallellavfart.


Avskild hållplats Busshållplats som är avskild från genomgående vägbana med en skiljeremsa eller refug, med eller utan räcke.


Avskärmningsklasser, G-klasser Ställer krav på graden av synnedsättande bländning från armaturer, G-klassernas kriterier utgörs av krav på maximal ljusintensitet, uttryckt i cd/klm (fås från armaturens ljusfördelningskurva), i riktningarna 70, 80 och 90 grader från lodlinjen.


Axeltryck Den sammanlagda statiska vikt som hjulen på en hjulaxel för över till vägbanan.


Bana Yta för trafikanter. T.ex. vägbana, körbana, gångbana och cykelbana.


Bankdike Dike intill eller i närheten av bankfot med uppgift att omhänderta och leda bort dagvatten.


Bankfot Gränsen där vägkropp i bank övergår mot annan mark. Se Vägsektionens element.


Bankhöjd Vertikalt avståndet mellan vägbanekant och närliggande terräng eller till bankdikesbotten när sådan finns.


Bankslänt Slänt mellan stödremsa och bankfot. Se även Vägsektionens element.


Barriäråtgärd En barriär för att förhindra att grod- och kräldjur tar sig upp på vägen. Utformas på samma sätt som ledarm, men saknar anslutande passager under vägen.


Belastningsgrad Förhållandet mellan aktuellt flöde och kapacitet vid given fordonssammansättning och riktningsfördelning.


Belysningsklass Belysningskvalitet baserad på luminans eller belysningsstyrka och belysningsjämnhet. Låg belysningsklass innebär starkare belysning än hög belysningsklass.


Belysningskvalitet Anläggningens kvalitet med avseende på främst belysningsnivå och -jämnhet samt bländningsgrad.


Belysningsnivå Kvalitetsnivå avseende främst luminans och belysningsstyrka.


\"Belysningsteknisk kvalitet Den belysningstekniska kvaliteten i en vägbelysningsanläggning och beskrivs med hjälp av \"belysningsklasser\". Klasserna kan variera för samma vägtyp, beroende på att olika krav ska tillgodoses. Kraven (belysningstekniska kvaliteten) för olika anläggningar är betingat av en mängd faktorer som t.ex. synbarhet på vägar med motorfordonstrafik. Belysningens kvalitet beskrivs av följande egenskaper:\"


Belysningsnivå, belysningsjämnhet, belysningsstyrkeförhållande horisontellt mellan ett angivet område innanför resp. utanför körbanan, den synnedsättande bländningsgraden.


Bevakad korsning Korsning där trafiken styrs med hjälp av trafiksignaler.


Bibehållnings- faktor MF Belysningsnivån hos en anläggning är inte konstant, utan avtar med tiden beroende på en nedgång i ljusflöde, nedsmutsning av armaturen och lampbortfall. Bibehållningsfaktorn MF definieras som kvoten mellan den luminans/belysningsstyrka (B) som anläggningen ger efter en viss tid och den luminans/belysningsstyrka anläggningen ger när den är ny (B ny ).


Bil Motorfordon som är försett med tre eller flera hjul eller medar eller med band och som inte är att anse som en motorcykel eller en moped. Bilar delas in i personbilar, lastbilar och bussar.


\"Bilplats Uppställningsutrymme för en bil. Kallas \"parkeringsruta\" om den är märkt med vägmarkering.\"


Bilväg Väg för biltrafik till skillnad mot GCM-väg som är väg för gående och cykeltrafik.


Biltrafik Avses oftast trafik med bilar, där även motorcykel och moped klass I får färdas.


Blandtrafik Avseende cyklar: Där biltrafik och cykel-/mopedtrafik använder samma yta längs en väg/gata.


Avseende spårväg: Spårväg på sträcka i gemensamt körfält med andra trafikslag. Innefattar även torgytor och liknande, så kallad shared space.


Bländning När fordons halvljus hamnar i sådan riktning att trafikanter får ljuskäglan i ögonen.


Bländskydd Avskärmning av ljuset från mötande fordons strålkastare som åstadkommes med jordvallar, vegetation eller särskilt bländskydd.


Bländtalsindex Används för att ställa krav på graden obehagsbländning från armaturer avsedda för GCM-vägar. Klasserna benämns D0-D6, där högst krav ställs för klassen D6. Klasserna anger krav på maximalt bländtalsindex, vilket är ett mått på graden av bländning i en riktning av 85 grader från lodlinjen. Om själva ljuskällan är synlig från denna riktning kan inte bländtalsindex beräknas. Sådana armaturer tillhör klassen D0.


Boggi Två hjulaxlar på ett fordon med ett inbördes avstånd som är mindre än 2,0 meter.


Boggitryck Den sammanlagda statiska vikt som hjulen i en boggi för över till vägbanan.


Bombering Lika stort tvärfall men åt olika håll kring vägyteryggen. Benämns även dubbelsidigt tvärfall.


Breddökning Det större utrymme i sidled som fordon eller spårvagnar behöver vid körning i kurva med liten radie jämfört med körning på rak väg.


Bromskurva Del av avfartsramp, utformad som sammansatt övergångskurva som vid konstant retardation ger konstant förändring av sidokraften.


Bruten linje Vägmarkeringslinje som är intermittent (streckad).


Betecknas ex.vis. 1+2 som anger 1,0 m målad linje och 2,0 m mellanrum.


Bruttovikt Den sammanlagda statiska vikt som samtliga hjul, band eller medar på ett fordon vid ett visst tillfälle för över till vägbanan.


\"Buller Buller är oönskat ljud. Ljudnivå mäts i decibel, dB, som är ett logaritmiskt mätetal. För att beskriva ljudnivå används ofta beteckningen dBA. Indexet \"A\" anger att olika frekvenser i ljudet har viktats på ett sätt som motsvarar hur det mänskliga örat uppfattar ljudnivå. Bullerdämpande skärm Se Bullerskyddsskärm.\"


Bullerdämpande vall Se Bullerskyddsvall. Bullerremsor Vägmarkering i form av tvärgående linjer som alstrar buller i de bilar som kör i körfältet. Används för att göra bilförare uppmärksam på att de närmar sig plats som


kräver särskild uppmärksamhet, t ex genom sänkt hastighet.


Bullerräfflor I beläggningen frästa/nedpressade räfflor som alstrar buller och vibrationer i bilen för att göra föraren uppmärksam på att denna håller på att lämna körbanan eller korsa mittlinjen.


Bullerskydd Vägåtgärder för att minska störande buller exempelvis bullerskyddsskärm, bullerskyddsvall, asfalt med bullerdämpande egenskaper.


Bullerskyddsskärm Skärm som har bullerdämpande effekt mellan bullerkälla och mottagare. Se även Bullerskydd.


Bullerskyddsvall Vall som har bullerdämpande effekt mellan bullerkälla och mottagare.


Buss Bil som är inrättad huvudsakligen för personbefordran och är försedd med fler än åtta sittplatser utöver förarplatsen. Bussar delas in i lätta och tunga bussar, se Lätt buss.