I fråga om arbete som utförs i hemmet ska inspektionsbesök ske endast på begäran av den arbetsgivare eller arbetstagare som berörs, eller om det finns någon annan särskild anledning till det. Motsvarande ska gälla för arbete som utförs av den som driver verksamhet utan arbetstagare eller utan att ha annan arbetstagare anställd än familjemedlem.


I fråga om tillsyn på fartyg gäller bestämmelser i fartygssäkerhetslagen (2003:364) och med stöd av lagen meddelade föreskrifter i stället för vad som sägs i denna förordning. Förordning (2008:514).


16 § Vid en förrättning på ett arbetsställe ska tillsynsmyndigheten eller ett besiktningsorgan, som verkställer kontroll enligt tillsynsmyndighetens föreskrift, kontakta skyddsombud som kan anträffas på arbetsstället.


Vid ett arbetsställe där det finns elevskyddsombud eller studerandeskyddsombud ska även något av dessa kontaktas. Förordning (2009:1164).


17 § Arbetsmiljöverket ska i fråga om Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av den 18 december 2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv 1999/45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv 76/769/EEG och kommissionens direktiv 91/155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG ansvara för tillsynen i arbetsmiljöfrågor enligt 7 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160) när det gäller 1. artikel 14.6 i fråga om registranters identifiering av egna riskhanteringsåtgärder och tillämpning av sådana åtgärder, 2. artikel 34 b i fråga om skyldigheten för nedströmsanvändare att när det gäller egen användning vidarebefordra information som kan ge anledning att ifrågasätta om riskhanteringsåtgärder i säkerhetsdatabladet är lämpliga, 3. artikel 35 i fråga om skyldigheten för arbetsgivare att göra information om ämnen och beredningar tillgänglig, 4. artikel 37.4 i fråga om skyldigheten för nedströmsanvändare att utarbeta en


kemikaliesäkerhetsrapport när användningen av ämnet inte leder till att ämnet, som sådant eller i en beredning, släpps ut på marknaden, 5. artikel 37.5 i fråga om nedströmsanvändares identifiering av egna riskhanteringsåtgärder och tillämpning av sådana åtgärder, 6. artikel 38 i fråga om skyldigheten att delge information, 7. artikel 60.9 d i fråga om tillämpning av tillståndsvillkor, 8. artikel 60.10 i fråga om skyldigheten för tillståndshavare att se till att exponeringen minskas, och 9. artikel 67.1 i fråga om tillämpning av villkor för begränsningar enligt bilaga XVII till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006. Förordning (2011:14).


17 a § När Arbetsmiljöverket utövar tillsyn enligt 17 § ska verket vid behov samverka med Kemikalieinspektionen samt berörda länsstyrelser och kommuner.


Om Arbetsmiljöverket i sin tillsyn enligt 17 § uppmärksammar att förordning (EG) nr 1907/2006 inte följs på ett område som enligt miljötillsynsförordningen (2011:13) omfattas av en annan myndighets tillsynsansvar, ska Arbetsmiljöverket underrätta den ansvariga myndigheten om bristerna. Förordning (2018:938).


Bemyndiganden 18 § Arbetsmiljöverket bemyndigas att 1. meddela föreskrifter enligt 4 kap. 1-7 §§ samt 5 kap. 2 § tredje och fjärde styckena, 3 § andra stycket, 4 och 5 §§ arbetsmiljölagen (1977:1160), 2. meddela föreskrifter enligt 4 kap. 8 § arbetsmiljölagen i andra fall än som avses i 3 § denna förordning, 3. i fråga om handlingar, som avses i 3 §, meddela föreskrifter om annan förvaringstid än där sägs och om förvaringsplats, 4. meddela föreskrifter om sanktionsavgifter enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen, 5. meddela närmare föreskrifter om läkares anmälningsskyldighet enligt 2 §, 6. meddela föreskrifter enligt 4 kap. 10 § arbetsmiljölagen, 7. meddela ytterligare föreskrifter för verkställighet av arbetsmiljölagen.


För planering och kontroll av arbetsmiljön kan Arbetsmiljöverket meddela föreskrifter om gränsvärden.


Föreskrifter som rör även annan myndighets verksamhetsområde meddelar Arbetsmiljöverket efter samråd med den myndigheten.


Arbetsmiljöverket får även medge undantag från föreskrifter som verket har meddelat. Förordning (2014:365).


18 a § Föreskrifter om ledighet för att fullgöra uppdraget som elevskyddsombud enligt 6 kap. 17 § arbetsmiljölagen (1977:1160) finns i 4 kap. 11 § skollagen (2010:800). Förordning (2014:365).


18 b § Statens skolverk, universitet och högskolor samt Myndigheten för yrkeshögskolan får för sina verksamhetsområden meddela föreskrifter för verkställigheten av 6 kap. 17 § och 18 § andra och tredje styckena arbetsmiljölagen (1977:1160). Förordning (2009:1164).


övriga bestämmelser 20 § Avskrift av dom eller slutligt beslut i mål om ansvar enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) eller med stöd därav meddelande föreskrifter sänds till Arbetsmiljöverket. Detsamma gäller i mål om ansvar enligt 3 kap. 7--10 §§ brottsbalken, när målet rör arbetsgivares eller arbetstagares ansvar för att ha vållat skada eller ha framkallat fara för anställd. Förordning (2000:957).


21 § Det som sägs i denna förordning om Arbetsmiljöverket ska i fråga om fartyg i stället gälla Transportstyrelsen med de undantag som följer av denna paragraf.


I frågor som avser skydd mot ohälsa och olycksfall på fartyg ska Transportstyrelsen i den omfattning som behövs samråda med Arbetsmiljöverket. I fråga om fartyg som har tagits in på varv i Sverige meddelar Arbetsmiljöverket efter samråd med Transportstyrelsen de föreskrifter som behövs i fråga om samordning av skyddsåtgärder. Detsamma gäller i fråga om ett fartyg i svensk hamn som är gemensamt arbetsställe till följd av att fartyget är under lastning eller lossning.


Bestämmelserna i 3 kap. 3 a § arbetsmiljölagen (1977:1160) ska inte tillämpas på örlogsfartyg. Förordning (2014:365).


22 § Den vars verksamhet har varit föremål för tillsyn enligt 7 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160), skall ersätta tillsynsmyndigheterna för sådana kostnader för undersökning av prov som har varit skäligen påkallade.


För sådan granskning av maskiner, redskap, skyddsutrustningar eller andra tekniska anordningar, som utförs av Arbetsmiljöverket på uppdrag av den som avser att överlåta eller upplåta anordningen eller i övrigt för dennes räkning, betalas en avgift som bestäms av verket. Förordning (2000:957).


övergångsbestämmelser 1977:1166 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1978. Genom förordningen upphäves arbetarskyddskungörelsen (1949:208), kungörelsen (1937:816) om skyddsåtgärder, som vid lastning och lossning av fartyg ankomma på arbetsgivaren m. fl., kungörelsen (1948:824) angående specialinspektör inom Y rkesinspektionen för tillsyn å framställning, handhavande och förvaring av explosiva och särskilt eldfarliga ämnen, kungörelse n (1948:825) angående specialinspektörer inom Yrkesinspektionen för tillsyn å elektriska starkströmsanläggningar, kungörelsen


(1949:213) om läkarundersökning och läkarbesiktning av minderåriga arbetstagare samt kungörelsen (1963:662) om tillämpning av arbetarskyddslagen å arbete vid vissa undervisnings- och utbildningsanstalter.


Vid ikraftträdandet gällande föreskrift eller villkor, som Arbetarskyddsstyrelse n har meddelat med stöd av arbetarskyddskungörelsen eller kungörelsen om skyddsåtgärder, som vid lastning och lossning av fartyg ankomma på arbetsgivaren m.fl., äger fortsatt giltighet inom sitt tidigare tillämpningsområde och skall vid tillämpningen av arbetsmiljölagen (1977:1160) anses ha meddelats enligt motsvarande bestämmelse i samma lag.


Vad som sägs i andra stycket skall tillämpas på motsvarande sätt i fråga om föreskrift eller villkor, som där nämns men avses träda i kraft den 1 juli 1978 eller senare.


Arbetarskyddsstyrelsen får, till dess regeringen förordnar annat, på motsvarande sätt, som tidigare har kunnat ske enligt 31 § andra stycket arbetarskyddskungörelsen, meddela föreskrifter om villkor för behörighet såsom besiktningsman.


Förekommer i lag eller annan för fattning hänvisning till eller avses eljest däri föreskrift, som har ersatts genom bestämmelse i arbetsmiljöförordningen, tillämpas i stället den nya bestämmelsen.


2011:528 1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2011. 2. För elever i gymnasieskolan som har påbörjat sin utbildning före den 1 juli 2011 ska äldre bestämmelser gälla.


2014:365 1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2014. 2. äldre föreskrifter gäller fortfarande för överträdelser som har skett före ikraftträdandet.


1 § Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Lag (2014:958) .


2 § Lagens första kapitel innehåller definitioner och andra inledande bestämmelser. I andra kapitlet finns bestämmelser om förbud mot diskriminering och repressalier. I tredje kapitlet finns bestämmelser om aktiva åtgärder. I fjärde kapitlet finns bestämmelser om tillsyn. I femte kapitlet finns bestämmelser om ersättning och ogiltighet. I sjätte kapitlet finns bestämmelser om rättegången.


3 § Ett avtal som inskränker någons rättigheter eller skyldigheter enligt denna lag är utan verkan i den delen.


Diskriminering 4 § I denna lag avses med diskriminering 1. direkt diskriminering: att någon missgynnas genom att behandlas sämre än någon annan behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation, om missgynnandet har samband med kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder, 2. indirekt diskriminering: att någon missgynnas genom tillämpning av en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som kan komma att särskilt missgynna personer med visst kön, viss könsöverskridande identitet eller uttryck, viss etnisk tillhörighet, viss religion eller annan trosuppfattning, viss funktionsnedsättning, viss sexuell läggning eller viss ålder, såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet, 3. bristande tillgänglighet: att en person med en funktionsnedsättning missgynnas genom att sådana åtgärder för tillgänglighet inte har vidtagits för att den personen ska komma i en jämförbar situation med personer utan denna funktionsnedsättning som är skäliga utifrån krav på tillgänglighet i lag och annan författning, och med hänsyn till - de ekonomiska och praktiska förutsättningarna, - varaktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde, samt - andra omständigheter av betydelse, 4. trakasserier: ett uppträdande som kränker någons värdighet och som har samband med någon av diskrimineringsgrunderna kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder, 5. sexuella trakasserier: ett uppträdande av sexuell natur som kränker någons värdighet, 6. instruktioner att diskriminera: order eller instruktioner att diskriminera någon på ett sätt som avses i 1-5 och som lämnas åt någon som står i lydnads- eller beroendeförhållande till den som lämnar ordern eller instruktionen eller som gentemot denna åtagit sig att fullgöra ett uppdrag. Lag (2014:958) .


Kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, funktionsnedsättning, sexuell läggning och ålder


5 § I denna lag avses med 1. kön: att någon är kvinna eller man, 2. könsöverskridande identitet eller uttryck: att någon inte identifierar sig som kvinna eller man eller genom sin klädsel eller på annat sätt ger uttryck för att tillhöra ett annat kön, 3. etnisk tillhörighet: nationellt eller etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande, 4. funktionsnedsättning: varaktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå, 5. sexuell läggning: homosexuell, bisexuell eller heterosexuell läggning, och 6. ålder: uppnådd levnadslängd.


även den som avser att ändra eller har ändrat sin könstillhörighet omfattas av diskrimineringsgrunden kön. Lag (2014:958) .


Diskrimineringsförbud 1 § En arbetsgivare får inte diskriminera den som hos arbetsgivaren 1. är arbetstagare, 2. gör en förfrågan om eller söker arbete, 3. söker eller fullgör praktik, eller 4. står till förfogande för att utföra eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft.


Förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet gäller inte i fråga om den som gör en förfrågan om arbete.


Den som i arbetsgivarens ställe har rätt att besluta i frågor som rör någon som avses i första stycket ska likställas med arbetsgivaren. Lag (2014:958) .


2 § Förbudet i 1 § hindrar inte 1. särbehandling som föranleds av en egenskap som har samband med någon av diskrimineringsgrunderna om, vid beslut om anställning, befordran eller utbildning för befordran, egenskapen på grund av arbetets natur eller det sammanhang där arbetet utförs utgör ett verkligt och avgörande yrkeskrav som har ett berättigat syfte och kravet är lämpligt och nödvändigt för att uppnå syftet, 2. åtgärder som är ett led i strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män och som avser annat än löne- eller andra anställningsvillkor, 3. tillämpning av åldersgränser för rätt till pensions-, efterlevande- eller invaliditetsförmåner i individuella avtal eller kollektivavtal, eller 4. särbehandling på grund av ålder, om den har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet.


Skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier 3 § Om en arbetsgivare får kännedom om att en arbetstagare anser sig i samband med arbetet ha blivit utsatt för trakasserier eller sexuella trakasserier av någon som utför arbete eller fullgör praktik hos arbetsgivaren, är arbetsgivaren skyldig att utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra trakasserier i framtiden.


Skyldigheten gäller också i förhållande till den som fullgör praktik eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft.


Uppgift om meriter 4 § Om en arbetssökande inte har anställts eller tagits ut till anställningsintervju, eller om en arbetstagare inte har befordrats eller tagits ut till utbildning för befordran, ska sökanden på begäran få en skriftlig uppgift av arbetsgivaren om vilken utbildning, yrkeserfarenhet och andra meriter den hade som togs ut till anställningsintervjun eller som fick arbetet eller utbildningsplatsen.


Utbildning Diskrimineringsförbud 5 § Den som bedriver verksamhet som avses i skollagen (2010:800) eller annan utbildningsverksamhet (utbildningsanordnare) får inte diskriminera något barn eller någon elev, student eller studerande som deltar i eller söker till verksamheten. Anställda och uppdragstagare i verksamheten ska likställas med utbildningsanordnaren när de handlar inom ramen för anställningen eller uppdraget. Lag (2014:958) .


6 § Förbudet i 5 § hindrar inte 1. åtgärder som är ett led i strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män vid tillträde till annan utbildning än sådan som avses i skollagen (2010:800), 2. tillämpning av bestämmelser som tar hänsyn till ålder i fråga om utbildning i förskolan, förskoleklassen, grundskolan, grundsärskolan, sameskolan, specialskolan eller fritidshemmet, eller sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. skollagen, eller 3. särbehandling på grund av ålder, om den har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet.


Förbudet hindrar inte heller att en folkhögskola eller ett studieförbund vidtar åtgärder som är ett led i strävanden att främja lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Lag (2010:861) .


Skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier 7 § Om en utbildningsanordnare får kännedom om att ett barn eller en elev, student eller studerande som deltar i eller söker till utbildningsanordnarens verksamhet anser sig i samband med verksamheten ha blivit utsatt för trakasserier eller sexuella trakasserier, är utbildningsanordnaren skyldig att utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra trakasserier i framtiden.


Uppgift om meriter 8 § Om en sökande har nekats tillträde till en utbildning, eller inte tagits ut till prov eller intervju om sådant förfarande tillämpas vid antagningen, ska sökanden på begäran få en skriftlig uppgift av utbildningsanordnaren om vilken utbildning eller andra meriter den hade som blev antagen till utbildningen eller togs ut till provet eller intervjun.


Arbetsmarknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling utan offentligt uppdrag


9 § Diskriminering av arbetssökande eller arbetstagare är förbjuden i fråga om arbetsmarknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling utan offentligt uppdrag.


Förbudet hindrar dock inte 1. åtgärder som är ett led i strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män eller lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk tillhörighet, eller 2. särbehandling på grund av ålder, om den har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet.


Start eller bedrivande av näringsverksamhet samt yrkesbehörighet 10 § Diskriminering är förbjuden i fråga om 1. ekonomiskt stöd, tillstånd, registrering eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att någon ska kunna starta eller bedriva näringsverksamhet, och 2. behörighet, legitimation, auktorisation, registrering, godkännande eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att någon ska kunna utöva ett visst yrke.


Förbuden hindrar inte särbehandling på grund av ålder, om den har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet.


Förbudet i första stycket 1 hindrar inte heller åtgärder i fråga om stöd som är ett led i strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män eller lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk tillhörighet.


Medlemskap i vissa organisationer 11 § Diskriminering är förbjuden i fråga om 1. medlemskap eller medverkan i en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation, och 2. förmåner som en sådan organisation tillhandahåller sina medlemmar.


Förbudet hindrar inte att en organisation tillhandahåller medlemmar av ena könet förmåner som är ett led i strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. Varor, tjänster och bostäder m.m.


12 § Diskriminering är förbjuden för den som 1. utanför privat- och familjelivet tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder till allmänheten, eller 2. anordnar en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning.


Den som i förhållande till allmänheten företräder den som avses i första stycket ska likställas med denne. Lag (2012:483) .


12 a § Förbudet mot diskriminering i 12 § som har samband med kön hindrar inte att kvinnor och män behandlas olika i fråga om tjänster eller bostäder, om det har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet.


För försäkringstjänster gäller dock att enskilda personers försäkringspremier eller försäkringsersättningar inte får skilja sig åt mellan kvinnor och män utifrån beräkningar baserade på kön. Trots detta får, om villkoren i första stycket är uppfyllda, en persons könstillhörighet påverka bedömningen av andra faktorer som beräkningar av försäkringspremier baseras på. Lag (2012:673) .


12 b § Förbudet mot diskriminering i 12 § som har samband med ålder 1. hindrar inte tillämpning av bestämmelser i lag som föreskriver viss ålder, 2. gäller inte tillhandahållande av försäkringstjänster, 3. hindrar inte tillämpning av nedre åldersgränser för tillträde till serveringsställen för yrkesmässigt bedriven servering av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker för vilka näringsidkaren har serveringstillstånd, och 4. hindrar inte heller annan särbehandling på grund av ålder om särbehandlingen har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Lag (2012:673) .


12 c § Förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet i 12 § första stycket 1 gäller inte 1. i fråga om bostäder, 2. för privatpersoner, och 3. om det i fråga om tillhandahållande av varor och tjänster krävs åtgärder i fråga om fastigheter och byggnadsverk som går utöver de krav på tillgänglighet och användbarhet som har ställts i bygglov eller startbesked för den aktuella fastigheten eller byggnadsverket enligt plan- och bygglagen (2010:900) eller äldre motsvarande bestämmelser och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Lag (2017:1081) .


Hälso- och sjukvården samt socialtjänsten m.m. 13 § Diskriminering är förbjuden i fråga om 1. hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet, 2. verksamhet inom socialtjänsten, och 3. stöd i form av färdtjänst och riksfärdtjänst och bostadsanpassningsbidrag. Lag (2012:673) .


13 a § Förbudet mot diskriminering i 13 § 1 och 2 som har samband med kön hindrar inte att kvinnor och män behandlas olika, om det har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Lag (2012:673) .


13 b § Förbudet mot diskriminering i 13 § som har samband med ålder hindrar inte 1. tillämpning av bestämmelser i lag som föreskriver viss ålder, eller 2. annan särbehandling på grund av ålder om särbehandlingen har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Lag (2012:673) .


Socialförsäkringssystemet, arbetslöshetsförsäkringen och studiestöd 14 § Diskriminering är förbjuden i fråga om 1. socialförsäkringen och anslutande bidragssystem, 2. arbetslöshetsförsäkringen, och 3. statligt studiestöd. Lag (2012:673) .


14 a § Förbudet mot diskriminering i 14 § 1 som har samband med kön hindrar inte tillämpning av bestämmelser i lag om änkepension eller utbetalning av barnbidrag. Lag (2017:1128) .


14 b § Förbudet mot diskriminering i 14 § som har samband med ålder hindrar inte 1. tillämpning av bestämmelser i lag som föreskriver viss ålder, eller 2. annan särbehandling på grund av ålder om särbehandlingen har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Lag (2012:673) .


Värnplikt och civilplikt Värnplikt och civilplikt samt annan motsvarande militär utbildning inom Försvarsmakten


15 § Diskriminering är förbjuden 1. vid mönstring eller annan utredning om personliga förhållanden enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt samt vid inskrivning för och under fullgörande av värnplikt eller civilplikt, samt 2. vid antagningsprövning till samt under fullgörande av annan motsvarande militär utbildning inom Försvarsmakten. Förbudet gäller dock inte diskriminering som har samband med ålder.


Förbudet hindrar inte heller tillämpning av bestämmelser om att en totalförsvarspliktig inte ska kallas till mönstring eller inkallas till värnplikt eller civilplikt om han eller hon hänvisar till sin anslutning till visst religiöst samfund. Lag (2010:464) . Skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier


16 § Om en myndighet eller en organisation som omfattas av förbudet i 15 § får kännedom om att en person som söker till eller deltar i utbildning eller annan verksamhet som anges i bestämmelsen anser sig i samband därmed ha blivit utsatt för trakasserier eller sexuella trakasserier, är myndigheten eller organisationen skyldig att utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra trakasserier i framtiden.


Första stycket gäller dock inte trakasserier som har samband med ålder. Lag (2010:464) .


Offentlig anställning 17 § Diskriminering är förbjuden även i andra fall än som avses i 5 eller 9-15 §§ när den som helt eller delvis omfattas av lagen (1994:260) om offentlig anställning 1. bistår allmänheten med upplysningar, vägledning, råd eller annan sådan hjälp, eller 2. på annat sätt i anställningen har kontakter med allmänheten. Lag (2012:673) .


Förbud mot repressalier 18 § En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren 1. anmält eller påtalat att arbetsgivaren handlat i strid med lagen, 2. medverkat i en utredning enligt lagen, eller 3. avvisat eller fogat sig i arbetsgivarens trakasserier eller sexuella trakasserier.


Förbudet gäller också i förhållande till den som hos arbetsgivaren 1. gör en förfrågan om eller söker arbete, 2. söker eller fullgör praktik, eller 3. står till förfogande för att utföra eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft.


Den som i arbetsgivarens ställe har rätt att besluta i frågor som rör någon som avses i första eller andra stycket ska likställas med arbetsgivaren.


19 § Den som påstås ha handlat i strid med bestämmelserna i 2 kap. 5, 7, 9, 10, 11, 12, 12 a, 13, 14, 15, 16 eller 17 § eller 3 kap. 16, 17, 18 eller 20 § får inte utsätta en enskild person för repressalier på grund av att han eller hon 1. anmält eller påtalat ett sådant handlande, 2. medverkat i en utredning enligt lagen, eller 3. avvisat eller fogat sig i trakasserier eller sexuella trakasserier från den som påstås ha diskriminerat. Lag (2016:828) .


1 § Aktiva åtgärder är ett förebyggande och främjande arbete för att inom en verksamhet motverka diskriminering och på annat sätt verka för lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Lag (2016:828) .


Arbetet med aktiva åtgärder 2 § Arbetet med aktiva åtgärder innebär att bedriva ett förebyggande och främjande arbete genom att 1. undersöka om det finns risker för diskriminering eller repressalier eller om det finns andra hinder för enskildas lika rättigheter och möjligheter i verksamheten, 2. analysera orsaker till upptäckta risker och hinder, 3. vidta de förebyggande och främjande åtgärder som skäligen kan krävas, och 4. följa upp och utvärdera arbetet enligt 1-3. Lag (2016:828) . 3 § Arbetet med aktiva åtgärder ska genomföras fortlöpande.


åtgärder ska tidsplaneras och genomföras så snart som möjligt. Lag (2016:828) .


Arbetslivet Arbetsgivarens arbete med aktiva åtgärder 4 § Arbetsgivaren ska inom ramen för sin verksamhet bedriva ett arbete med aktiva åtgärder på det sätt som anges i 2 och 3 §§. Lag (2016:828) .


5 § Arbetsgivarens arbete med aktiva åtgärder ska omfatta 1. arbetsförhållanden, 2. bestämmelser och praxis om löner och andra anställningsvillkor, 3. rekrytering och befordran, 4. utbildning och övrig kompetensutveckling, och 5. möjligheter att förena förvärvsarbete med föräldraskap. Lag (2016:828) .


6 § Arbetsgivaren ska ha riktlinjer och rutiner för verksamheten i syfte att förhindra trakasserier, sexuella trakasserier och sådana repressalier som avses i 2 kap. 18 §.


Arbetsgivaren ska följa upp och utvärdera de riktlinjer och rutiner som finns enligt första stycket. Lag (2016:828) .


7 § Arbetsgivaren ska genom utbildning, annan kompetensutveckling och andra lämpliga åtgärder främja en jämn könsfördelning i skilda typer av arbeten, inom olika kategorier av arbetstagare och på ledande positioner.


Arbetsgivaren ska följa upp och utvärdera de åtgärder som vidtas enligt första stycket. Lag (2016:828) . Arbetsgivarens arbete med lönekartläggning


8 § I syfte att upptäcka, åtgärda och förhindra osakliga skillnader i lön och andra anställningsvillkor mellan kvinnor och män ska arbetsgivaren varje år kartlägga och analysera 1. bestämmelser och praxis om löner och andra anställningsvillkor som tillämpas hos arbetsgivaren, och 2. löneskillnader mellan kvinnor och män som utför arbete som är att betrakta som lika eller likvärdigt. Lag (2016:828) .


9 § Arbetsgivaren ska analysera om förekommande löneskillnader har direkt eller indirekt samband med kön. Analysen ska särskilt avse skillnader mellan 1. kvinnor och män som utför arbete som är att betrakta som lika, 2. en grupp med arbetstagare som utför arbete som är eller brukar anses vara kvinnodominerat och en grupp med arbetstagare som utför arbete som är att betrakta som likvärdigt med sådant arbete men inte är eller brukar anses vara kvinnodominerat, och 3. en grupp med arbetstagare som utför arbete som är eller brukar anses vara kvinnodominerat och en grupp med arbetstagare som utför arbete som inte är eller brukar anses vara kvinnodominerat men ger högre lön trots att kraven i arbetet bedömts vara lägre. Lag (2016:828) .


10 § Ett arbete är att betrakta som likvärdigt med ett annat arbete om det utifrån en sammantagen bedömning av de krav arbetet ställer och dess natur kan anses ha lika värde som det andra arbetet. Bedömningen av de krav arbetet ställer ska göras med beaktande av kriterier som kunskap och färdigheter samt ansvar och ansträngning. Vid bedömningen av arbetets natur ska särskilt arbetsförhållandena beaktas. Lag (2016:828) .


Samverkan 11 § I arbetet med aktiva åtgärder ska arbetsgivare och arbetstagare samverka. Lag (2016:828) .


Information som behövs för samverkan 12 § Arbetsgivaren ska förse en arbetstagarorganisation som arbetsgivaren är bunden till av kollektivavtal med den information som behövs för att organisationen ska kunna samverka i arbetet med aktiva åtgärder.


Om informationen avser uppgifter om lön eller andra förhållanden som berör en enskild arbetstagare, gäller reglerna om tystnadsplikt och skadestånd i 21, 22 och 56 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. I det allmännas verksamhet gäller i stället 10 kap. 11-14 §§ och 12 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Lag (2016:828) .


Dokumentation 13 § En arbetsgivare som vid ingången av kalenderåret sysselsatte 25 eller fler arbetstagare ska under året skriftligen dokumentera arbetet med aktiva åtgärder enligt 4-10 §§.


Dokumentationen ska innehålla 1. en redogörelse för alla delar av arbetet som det beskrivs i 2 och 3 §§ och som avser de områden som anges i 5 §, 2. en redogörelse för de åtgärder som vidtas och planeras enligt 6 och 7 §§, 3. en redovisning av resultatet av kartläggningen och analysen enligt 8-10 §§, 4. en redovisning av vilka lönejusteringar och andra åtgärder som behöver vidtas för att åtgärda förekommande löneskillnader som har direkt eller indirekt samband med kön, 5. en kostnadsberäkning och en tidsplanering utifrån målsättningen att de lönejusteringar som behöver vidtas ska genomföras så snart som möjligt och senast inom tre år, 6. en redovisning och utvärdering av hur föregående års planerade åtgärder har genomförts, och 7. en redogörelse för hur samverkansskyldigheten enligt 11 § fullgörs. Lag (2016:828) .


14 § En arbetsgivare som vid ingången av kalenderåret sysselsatte mellan 10 och 24 arbetstagare ska under året skriftligen dokumentera arbetet med lönekartläggningen enligt 8-10 §§.


Dokumentationen ska innehålla de uppgifter som framgår av 13 § 3-6 och en redogörelse för hur samverkansskyldigheten enligt 11 § fullgörs i fråga om arbetet med lönekartläggningen. Lag (2016:828) .


Utbildning Utbildningsanordnare 15 § Med utbildningsanordnare avses i detta kapitel den som bedriver 1. utbildning eller annan verksamhet enligt skollagen (2010:800), 2. utbildning enligt högskolelagen (1992:1434), eller 3. utbildning som kan leda fram till en examen enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina. Lag (2016:828) .


Utbildningsanordnarens arbete med aktiva åtgärder 16 § Utbildningsanordnaren ska inom ramen för sin verksamhet bedriva ett arbete med aktiva åtgärder på det sätt som anges i 2 och 3 §§. Lag (2016:828) .


17 § Arbetet med aktiva åtgärder hos en utbildningsanordnare som avses i 15 § 2 och 3 ska omfatta 1. antagnings- och rekryteringsförfarande, 2. undervisningsformer och organisering av utbildningen, 3. examinationer och bedömningar av studenternas prestationer, 4. studiemiljö, och 5. möjligheter att förena studier med föräldraskap. Lag (2016:828) .


18 § Utbildningsanordnaren ska ha riktlinjer och rutiner för verksamheten i syfte att förhindra trakasserier och sexuella trakasserier.


Utbildningsanordnaren ska följa upp och utvärdera de riktlinjer och rutiner som finns enligt första stycket. Lag (2016:828) .


Samverkan 19 § I arbetet med aktiva åtgärder ska utbildningsanordnaren samverka med dem som deltar i sådan utbildning som avses i 15 § och med anställda i verksamheten. Lag (2016:828) .


Dokumentation 20 § Utbildningsanordnaren ska varje år skriftligen dokumentera arbetet med aktiva åtgärder enligt 16 och 18 §§. För en sådan utbildningsanordnare som avses i 15 § 2 och 3 avser dokumentationsskyldigheten de områden som anges i 17 §.


Dokumentationen ska innehålla 1. en redogörelse för alla delar av arbetet som det beskrivs i 2 och 3 §§, 2. en redogörelse för de åtgärder som vidtas och planeras enligt 18 §, och 3. en redogörelse för hur samverkansskyldigheten enligt 19 § fullgörs. Lag (2016:828) .


Diskrimineringsombudsmannens uppgifter 1 § Diskrimineringsombudsmannen ska utöva tillsyn över att denna lag följs. Ombudsmannen ska i första hand försöka få dem som omfattas av lagen att frivilligt följa den.


Bestämmelser om ombudsmannens uppgifter finns också i lagen (2008:568) om Diskrimineringsombudsmannen.


1 a § Med tillsyn avses i denna lag en självständig granskning som har till syfte att kontrollera om den verksamhet som granskas uppfyller de krav som följer av denna lag. Lag (2016:828) .


2 § Av 6 kap. 2 § framgår att Diskrimineringsombudsmannen får föra talan i domstol för en enskild som medger det.


Uppgiftsskyldighet 3 § Den som omfattas av förbuden mot diskriminering och repressalier, av skyldigheten att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier eller av bestämmelserna om aktiva åtgärder i denna lag är skyldig att på begäran av Diskrimineringsombudsmannen


1. lämna de uppgifter om förhållandena i verksamheten som kan ha betydelse för tillsynen, 2. lämna uppgifter om meriter när ombudsmannen biträder en begäran av en enskild enligt 2 kap. 4 eller 8 §, 3. ge ombudsmannen tillträde till arbetsplatser eller andra lokaler där verksamheten bedrivs för undersökningar som kan ha betydelse för tillsynen, och 4. komma till överläggningar med ombudsmannen.


Skyldigheten enligt 1-3 gäller inte om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl som talar däremot.


Vite 4 § Den som inte rättar sig efter en begäran enligt 3 § får av Diskrimineringsombudsmannen föreläggas att vid vite fullgöra sin skyldighet. Ett beslut om vitesföreläggande får överklagas hos Nämnden mot diskriminering.


Ett vitesföreläggande enligt första stycket ska delges. Lag (2010:1979) .


5 § Den som inte fullgör sina skyldigheter att bedriva ett arbete med aktiva åtgärder enligt 3 kap. 4, 5, 6, 7, 8, 9, 16, 17 eller 18 §, lämna information enligt 3 kap. 12 § eller dokumentera enligt 3 kap. 13, 14 eller 20 § får föreläggas att fullgöra dem. Ett sådant föreläggande ska förenas med vite och meddelas av Nämnden mot diskriminering efter framställning av Diskrimineringsombudsmannen. Föreläggandet får riktas även mot staten som arbetsgivare eller som huvudman för utbildningsverksamhet.


Om ombudsmannen förklarat sig inte vilja göra en framställning till nämnden om vitesföreläggande, får en central arbetstagarorganisation som arbetsgivaren är bunden till av kollektivavtal göra en framställning i fråga om aktiva åtgärder i arbetslivet enligt 3 kap. 4-9 och 12-14 §§.


I framställningen ska det anges vilka åtgärder som bör åläggas den som framställningen riktas mot, vilka skäl som åberopas till stöd för framställningen och vilken utredning som har gjorts. Lag (2016:828) .


överklagandeförbud 6 § Andra beslut av Diskrimineringsombudsmannen enligt denna lag än beslut om vitesförelägganden enligt 4 § får inte överklagas.


Nämnden mot diskriminering Nämndens uppgifter 7 § Nämnden mot diskriminering prövar framställningar om vitesförelägganden enligt 5 § och överklaganden av beslut om vitesförelägganden enligt 4 §. Vid handläggningen av ärenden tillämpas 8-15 a §. Lag (2010:1979) . Handläggningen av en framställning om vitesföreläggande


8 § Den som en framställning om vitesföreläggande riktas mot ska föreläggas att inom en viss tid yttra sig över framställningen och lämna de uppgifter om förhållandena i sin verksamhet som Nämnden mot diskriminering behöver för sin prövning.


När en arbetstagarorganisation gjort framställningen ska Diskrimineringsombudsmannen ges tillfälle att yttra sig.


9 § Nämnden mot diskriminering ska se till att ärendena blir tillräckligt utredda. När det behövs ska nämnden låta komplettera utredningen. överflödig utredning får avvisas.


10 § ärendena hos Nämnden mot diskriminering avgörs efter muntlig förhandling, utom när nämnden anser att någon sådan förhandling inte behövs.


11 § Till en förhandling ska Nämnden mot diskriminering kalla den som gjort framställningen hos nämnden och den som framställningen riktas mot. Om det behövs för utredningen, får nämnden också kalla andra till förhandlingen.


Nämnden får vid vite förelägga den som framställningen riktas mot eller dennes ställföreträdare att inställa sig personligen.


12 § Ett ärende om vitesföreläggande får avgöras, även om den som framställningen riktas mot inte yttrar sig i ärendet, inte medverkar till utredningen eller uteblir från en muntlig förhandling.


Om Diskrimineringsombudsmannen eller den arbetstagarorganisation som gjort framställningen om vitesföreläggande uteblir från en förhandling, förfaller framställningen om vitesföreläggande.


13 § Nämnden mot diskriminering får vid avgörandet av ett ärende om vitesföreläggande ålägga den som framställningen riktas mot att vidta andra åtgärder än sådana som begärts i framställningen, om de andra åtgärderna inte är uppenbart mera betungande för denne.


I beslutet ska nämnden ange hur och inom vilken tid åtgärderna ska påbörjas eller genomföras.


Nämndens beslut ska vara skriftligt och delges den som framställningen riktas mot.


Handläggningen av ett överklagat beslut om vitesföreläggande 14 § Vid handläggningen av ett överklagat beslut om vitesföreläggande tillämpas 9 och 10 §§.


15 § Till en förhandling ska Nämnden mot diskriminering kalla den som har överklagat beslutet om vitesföreläggande och Diskrimineringsombudsmannen. Om det behövs för utredningen, får nämnden också kalla andra till förhandlingen.


Nämnden får vid vite förelägga den som har överklagat beslutet eller dennes ställföreträdare att inställa sig personligen.


Delgivning av handlingar 15 a § Föreläggande enligt 8 §, kallelse till förhandling enligt 11 eller 15 § och andra handlingar som en arbetsgivare eller någon annan ska tillhandahållas ska delges. Lag (2010:1979) .


överklagandeförbud 16 § Beslut enligt denna lag av Nämnden mot diskriminering får inte överklagas.


Utdömande av vite 17 § Talan om utdömande av vite som har förelagts enligt denna lag förs vid tingsrätt av Diskrimineringsombudsmannen.


I mål om utdömande av vite får tingsrätten bedöma även vitets lämplighet.


överklagandenämnden för högskolan 18 § Ett beslut av ett universitet eller en högskola med staten som huvudman får, i fråga om utbildning enligt högskolelagen (1992:1434), överklagas till överklagandenämnden för högskolan på den grunden att beslutet strider mot 1. diskrimineringsförbudet i 2 kap. 5 §, om beslutet avser a. tillträde till utbildning, b. tillgodoräknande av utbildning, c. anstånd med studier eller fortsättning av studier efter studieuppehåll, d. byte av handledare, e. indragning av handledare och andra resurser vid utbildning på forskarnivå, eller f. en ingripande åtgärd mot en student, 2. diskrimineringsförbudet i 1 kap. 4 § 3, eller 3. förbudet mot repressalier i 2 kap. 19 §.


Om överklagandenämnden finner att det överklagade beslutet strider mot något av förbuden och att detta kan antas ha inverkat på utgången, ska beslutet undanröjas och ärendet, om det behövs, visas åter till universitetet eller högskolan för ny prövning.


Om ett beslut kan överklagas enligt någon annan författning, ska överklagande ske i den ordning som föreskrivs där i stället för enligt första stycket. Lag (2017:282) .


19 § Beslut enligt denna lag av överklagandenämnden för högskolan får inte överklagas.


5 kap. Ersättning och ogiltighet Ersättning 1 § Den som bryter mot förbuden mot diskriminering eller repressalier eller som inte uppfyller sina skyldigheter att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier eller sexuella trakasserier enligt denna lag ska betala diskrimineringsersättning för den kränkning som överträdelsen innebär. När ersättningen bestäms ska särskilt syftet att motverka sådana överträdelser av lagen beaktas. Ersättningen ska betalas till den som kränkts av överträdelsen.


En arbetsgivare som bryter mot 2 kap. 1 § första stycket eller 18 § ska också betala ersättning för den förlust som uppkommer. Detta gäller dock inte förlust som uppkommer vid beslut som rör anställning eller befordran. Det gäller inte heller förlust som uppkommer med anledning av diskriminering i form av bristande tillgänglighet.


Om det finns särskilda skäl kan ersättningen sättas ned helt eller delvis. Lag (2014:958) .


2 § Om en arbetstagare i verksamhet som avses i 2 kap. 9, 10, 11, 13, 14, 15 eller 17 § diskriminerar någon eller utsätter någon för repressalier ska diskrimineringsersättningen betalas av arbetsgivaren. Den som för annans räkning utför arbete under omständigheter liknande dem i ett anställningsförhållande ska likställas med arbetstagare.


Om en utbildningsanordnare bryter mot 2 kap. 5, 7 eller 19 § ska ersättningen betalas av huvudmannen för verksamheten.


Ogiltighet 3 § Om någon diskrimineras genom en bestämmelse i ett individuellt avtal eller i ett kollektivavtal på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag, ska bestämmelsen jämkas eller förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Har bestämmelsen sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i övrigt ska gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet förklaras ogiltigt.


Om någon diskrimineras genom uppsägning av ett avtal eller genom en annan sådan rättshandling, ska rättshandlingen förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det.


Om någon diskrimineras genom en ordningsregel eller liknande intern bestämmelse på arbetsplatsen ska bestämmelsen jämkas eller förklaras sakna verkan om den som diskriminerats begär det.


Vägran att rätta sig efter en dom 3 a § Om en arbetsgivare vägrar att rätta sig efter en dom som innebär att en domstol har ogiltigförklarat en uppsägning eller ett avskedande enligt denna lag, ska anställningsförhållandet anses som upplöst.


Arbetsgivaren ska för sin vägran betala ersättning till arbetstagaren med ett belopp som är skäligt med beaktande av arbetstagarens lön och sammanlagda anställningstid hos arbetsgivaren när anställningsförhållandet upplöses. Ersättningen ska inte bestämmas till ett lägre belopp än vad som följer av 39 § andra och tredje styckena lagen (1982:80) om anställningsskydd. Lag (2011:742) .


6 kap. Rättegången Tillämpliga regler 1 § Mål om tillämpningen av 2 kap. 1, 2, 3 eller 18 § ska handläggas enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. I sådana mål ska som arbetstagare anses också den som gör en förfrågan om eller söker arbete och den som söker eller fullgör praktik eller står till förfogande för att utföra eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft. Den hos vilken praktiken eller arbetet utförs eller skulle ha utförts ska anses som arbetsgivare. Detta gäller också när reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet tillämpas.


Mål om tillämpningen av 2 kap. 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 12 a, 12 b, 12 c, 13, 13 a, 13 b, 14, 14 a, 14 b, 15, 16, 17 eller 19 § ska prövas av allmän domstol och handläggas enligt bestämmelserna i rättegångsbalken om rättegången i tvistemål när förlikning om saken är tillåten. Lag (2014:958) .


Rätt att föra talan 2 § Diskrimineringsombudsmannen, eller en ideell förening som enligt sina stadgar har att ta till vara sina medlemmars intressen och som inte är en sådan arbetstagarorganisation som avses i tredje stycket, får som part föra talan för en enskild som medger det. När ombudsmannen eller föreningen för sådan talan får ombudsmannen eller föreningen i samma rättegång också föra annan talan för den enskilde om han eller hon medger det. I mål enligt 1 § första stycket förs ombudsmannens talan i Arbetsdomstolen. För barn under 18 år som inte har ingått äktenskap krävs vårdnadshavarens eller vårdnadshavarnas medgivande.


För att få föra talan ska föreningen med hänsyn till sin verksamhet och sitt intresse i saken, sina ekonomiska förutsättningar att föra talan och förhållandena i övrigt vara lämpad att företräda den enskilde i målet.


När en arbetstagarorganisation har rätt att föra talan för den enskilde enligt 4 kap. 5 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister, får ombudsmannen eller föreningen föra talan bara om arbetstagarorganisationen inte gör det.


Bevisbörda 3 § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon har blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det svaranden som ska visa att diskriminering eller repressalier inte har förekommit. Preskription


4 § Om någon för talan med anledning av uppsägning eller avskedande ska följande bestämmelser i lagen (1982:80) om anställningsskydd tillämpas: - 40 § om tidsfrist för talan om ogiltigförklaring, - 41 § om tidsfrist för talan om skadestånd eller andra fordringsanspråk, och - 42 § om förlorad talerätt på grund av preskription.


Om någon för annan talan mot en arbetsgivare än sådan som avses i första stycket ska följande bestämmelser i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet tillämpas: - 64 § om tidsfrist för påkallande av förhandling, - 65 § om tidsfrist för väckande av talan, - 66 § om förlängd tidsfrist för den som inte företräds av en arbetstagarorganisation, med den skillnaden att den tidsfrist som anges i 66 § första stycket första meningen ska vara två månader, och - 68 § om förlorad talerätt på grund av preskription.


Om talan rör ersättning med anledning av ett anställningsbeslut som har meddelats av en arbetsgivare med offentlig ställning, räknas tidsfristerna enligt andra stycket från den dag då anställningsbeslutet vann laga kraft.


5 § I mål enligt 1 § första stycket kan Diskrimineringsombudsmannen avbryta preskription, utom i fall som avser ogiltigförklaring av uppsägning eller avskedande, genom att skriftligen meddela arbetsgivaren att ombudsmannen utnyttjar sin rätt till preskriptionsavbrott. Om preskription avbrutits genom ett sådant meddelande löper ny preskriptionstid enligt 4 § från dagen för avbrottet.


Preskription kan inte avbrytas mer än en gång. Andra samhällsområden 6 § Annan talan än som avses i 4 § ska väckas inom två år från det att den påtalade handlingen företogs eller en skyldighet senast skulle ha fullgjorts. I annat fall är rätten till talan förlorad.


Om talan rör en person som var under 18 år när handlingen företogs eller skyldigheten senast skulle ha fullgjorts räknas tidsfristen enligt första stycket från den dag då personen fyllde 18 år.


Rättegångskostnader 7 § I mål enligt 1 § andra stycket kan det förordnas att vardera parten ska bära sin rättegångskostnad, om den part som har förlorat målet hade skälig anledning att få tvisten prövad. Detta gäller dock inte när Diskrimineringsombudsmannen för talan för en enskild enligt 2 §.


I mål enligt 1 § första stycket gäller i stället 5 kap. 2 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. övriga bestämmelser


8 § Om någon för talan med anledning av uppsägning eller avskedande ska följande bestämmelser i lagen (1982:80) om anställningsskydd tillämpas: - 34 § om en uppsägnings giltighet m.m., - 35 § om ett avskedandes giltighet m.m., - 37 § om avstängning när en uppsägning eller ett avskedande ogiltigförklarats, och - 43 § första stycket andra meningen om skyndsam handläggning. Lag (2022:848) .


9 § Talan om ersättning med anledning av ett beslut om anställning som har meddelats av en arbetsgivare med offentlig ställning får inte prövas innan anställningsbeslutet har vunnit laga kraft.


10 § Bestämmelserna i rättegångsbalken om part ska gälla även den för vilken Diskrimineringsombudsmannen eller en förening för talan enligt denna lag såvitt gäller jävsförhållande, pågående rättegång, personlig inställelse samt förhör under sanningsförsäkran och andra frågor som rör bevisningen.


När en enskild för talan enligt denna lag får Diskrimineringsombudsmannen eller en förening inte väcka talan för den enskilde om samma sak.


11 § Rättens avgörande i ett mål där Diskrimineringsombudsmannen eller en förening för talan för en enskild får överklagas av den enskilde, om det får överklagas av ombudsmannen eller föreningen.


När rättens avgörande i ett mål som avses i första stycket har vunnit laga kraft får saken inte prövas på nytt på talan av vare sig den enskilde eller Diskrimineringsombudsmannen eller föreningen.


övergångsbestämmelser 2008:567 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2009. 2. Genom lagen upphävs - jämställdhetslagen (1991:433), - lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, - lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder, - lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning, - lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan, - lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering, och - lagen (2006:67) om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever. 3. De upphävda lagarna gäller fortfarande i fråga om diskriminering och repressalier som ägt rum före ikraftträdandet. De uppgifter som enligt de upphävda lagarna vilar på en ombudsman ska efter ikraftträdandet fullgöras av Diskrimineringsombudsmannen. De uppgifter som enligt de upphävda lagarna vilar på Jämställdhetsnämnden eller Nämnden mot diskriminering ska efter ikraftträdandet fullgöras av Nämnden mot diskriminering. 4. Arbetsgivarens skyldighet enligt 3 kap. 10 § ska fullgöras första gången 2009 eller det år då bestämmelsen första gången blir tillämplig. 5. Arbetsgivarens skyldigheter enligt 3 kap. 11 och 13 §§ ska fullgöras första gången året närmast efter det kalenderårsskifte då arbetsgivaren sysselsatte minst 25 arbetstagare eller året därefter, om skyldigheten enligt 3 kap. 10 § ska fullgöras det året. 2010:861 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2011. 2. äldre bestämmelser gäller fortfarande för kommunal vuxenutbildning, vuxenutbildning för utvecklingsstörda och svenskundervisning för invandrare till utgången av juni 2012.


2010:1979 1. Denna lag träder i kraft den 1 april 2011. 2. äldre bestämmelser gäller om ett beslut om delgivning enligt 15-17 §§ delgivningslagen (1970:428) har fattats före den 1 april 2011 eller om en handling har skickats eller lämnats före denna tidpunkt.


2011:742 1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2011. 2. De nya bestämmelserna ska tillämpas endast vid bestämmande av ersättning med anledning av en dom som har meddelats efter den 31 juli 2011.


2012:483 1. Denna lag träder i kraft den 21 december 2012. 2. För försäkringsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Om ett försäkringsavtal som ingåtts före ikraftträdandet till följd av avtalet förlängs efter ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser.


2014:958 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2015. 2. äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om diskriminering som ägt rum före ikraftträdandet.


2016:828 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2017. 2. äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om aktiva åtgärder som har eller skulle ha vidtagits före ikraftträdandet.


2017:282 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2017. 2. äldre föreskrifter gäller fortfarande för utbildningsbidrag för doktorander som lämnas senast den 30 juni 2022.


2022:848 1. Denna lag träder i kraft den 30 juni 2022. 2. Lagen tillämpas första gången den 1 oktober 2022. 3. äldre föreskrifter gäller fram till den 1 oktober 2022.


Det sker i genomsnitt 100-110 dödsbränder per år i Sverige och cirka 90 procent av dem inträffar i bostäder. Personer i åldersgruppen 65 år eller äldre är överrepresenterade i dödsbränder och det är vanligt att de omkomna har någon form av funktionsnedsättning. Rökning orsakar nästan en tredjedel av dödsbränderna. En annan vanlig orsak är att branden uppkommer i anslutning till spisen. Vid en majoritet av dödsbränderna saknas fungerande brandvarnare. 1


För att kunna stödja enskilda och erbjuda en inventering och individanpassning av brandskyddet behövs någon form av kontaktyta mellan kommunen och den enskilde. Insatserna riktats lämpligen främst mot personer som av olika anledningar är mer utsatta för och vid bränder. I denna vägledning ges exempel på grupper som det är lämpligt att fokusera på. Det ges även exempel på aktörer i kommunen som på olika sätt kommer i kontakt med personerna och som därmed kan utgöra en viktig roll i arbetet med att individanpassa brandskyddet. Med konkreta exempel från några kommuner beskriver vägledningen olika arbetsmetoder och förutsättningar att ta hänsyn till för att underlätta planering, genomförande och uppföljning av ett arbetssätt som syftar till att åstadkomma brandsäkra bostäder för alla i samhället.


Det sker i genomsnitt 100-110 dödsbränder per år i Sverige och cirka 90 procent av dem inträffar i bostäder. Personer i åldersgruppen 65 år eller äldre är överrepresenterade i dödsbränder och det är även vanligt att de omkomna har någon form av funktionsnedsättning. I åldersgruppen 20- 64 år har fler än hälften av de omkomna konsumerat alkohol före olyckan. Rökning orsakar nästan en tredjedel av dödsbränderna, och en annan vanlig orsak är att branden uppkommer i anslutning till spisen. Vid en majoritet av dödsbränderna saknas fungerande brandvarnare. Mer statistik och information om påverkande faktorer finns att ta del av i IDA 2 och Säkerhetens bestämningsfaktorer 3 .


Om utvecklingen fortsätter och inga särskilda åtgärder vidtas visar trenden att bostadsbränderna kommer att bli fler och att antalet döda i bostadsbränder riskerar att öka med drygt en tredjedel till år 2050. 4  Bedömningen grundar sig på SCB:s befolkningsprognos avseende ökningen av antalet äldre och en oförändrad risk för dödsbränder. Den politiska inriktningen är att äldre personer och personer med vissa funktionsnedsättningar ska kunna bo kvar i sin bostad så länge som möjligt och få individuellt anpassat stöd i form av vård, omsorg, hjälpmedel och anpassning av bostaden. Eftersom det brandskydd som bygglagstiftningen ställer krav på i ordinärt boende förutsätter att den boende själv kan agera och sätta sig i säkerhet i händelse av brand innebär det att det finns ett behov av att även anpassa brandskyddet efter individens förutsättningar.


I november 2009 fick Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) i uppdrag av regeringen att, i samverkan med berörda myndigheter och organisationer, ta fram en nationell strategi 5 för hur brandskyddet kan stärkas genom stöd till enskilda. Kort därefter, i april 2010, fick MSB i uppdrag att utreda vad som är ett rimligt brandskydd i olika boendemiljöer 6 . I den senare rapporten presenteras den problembild som behöver hanteras, bland annat med hjälp av arbetssätt som beskrivs i denna vägledning.


Det finns ett behov av att individanpassa brandskyddet i bostäder för personer som bedöms vara särskilt utsatta för och vid bränder. Den nationella samverkansgruppen för brandskyddsfrågor har därför tagit initiativ till att utarbeta en vägledning till stöd för landets kommuner. Samverkansgruppen bildades för att samordna, långsiktigt förvalta och vid behov utveckla den nationella strategin.


Den arbetsgrupp som utarbetat vägledningen består av representanter från Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), Socialstyrelsen, örebro kommun, Uppsala kommun, Varbergs kommun, Linköpings kommun, Räddningstjänsten Syd samt Brandskyddsföreningen Sverige. Arbetsgruppen har bidragit med erfarenheter, underlag och idéer till vägledningens innehåll, och MSB har sammanställt dokumentet.


\"En vision och tydliga mål är några av förutsättningarna för att lyckas i arbetet med att stärka den enskildes brandskydd. Visionen som formulerats i den nationella strategin är:  \"Ingen ska omkomma eller skadas allvarligt till följd av brand\" . Visionen ska genomsyra det arbete som genomförs för att nå målen som formulerats i strategin. De mål som formulerats i den nationella strategin är följande: • Antalet döda och svårt skadade vid bränder i bostadsmiljö ska minskas med minst en tredjedel till år 2020. • Medvetenheten hos enskilda om brandrisker och hur man ska agera i händelse av brand ska öka. • Andelen fungerande brandvarnare och brandskyddsutrustning i bostäder ska öka.\"


De arbetssätt som presenteras i denna vägledning är ett av verktygen som kan användas för att nå de formulerade målen och visionen.


Vägledningens syfte är att inspirera och stödja kommuner att påbörja och införa ett systematiskt arbetssätt för att • identifiera personer som på grund av ett riskbeteende har en ökad risk att drabbas av en brand i bostaden, • identifiera personer med begränsad förmåga att själva agera i samband med en brand, samt • föreslå och erbjuda individanpassade riskreducerande åtgärder.


Vägledningen innehåller exempel på arbetssätt från några av de kommuner som kommit en bit på vägen med ett sådant arbete. Tanken med dessa exempel är att inspirera och visa hur arbetet kan genomföras.


Målgruppen för vägledningen är i första hand förtroendevalda, beslutsfattare och handläggare i kommuner som i sitt arbete på olika sätt kan påverka och initiera ett systematiskt arbete som syftar till ett stärkt individanpassat brandskydd för enskilda. Både kommunens egna verksamheter och privata aktörer som bedriver verksamhet på kommunens uppdrag innefattas i målgruppen. Privata aktörer som bedriver verksamhet på kommunens uppdrag innefattas fortsättningsvis i vägledningen under benämningen kommunen .


En aktör som kan utgöra en viktig samverkanspart är den kommunala räddningstjänsten. Räddningstjänsten kan stötta och bidra med sin sakkunskap inom brandskyddsområdet i både uppstart och genomförande.


Ett systematiskt säkerhetsarbete 7 är en kontinuerlig process utan slut. Arbetet startar med en kartläggning av riskbilden, fortsätter med planering, genomförande, uppföljning/utvärdering och förbättring, för att sedan börja om igen i en ständigt pågående process.


Om nya uppgifter införs behöver dessa förankras i organisationen, såväl hos politiker som hos chefer för kommunala förvaltningar och privata verksamheter. Uppgifterna behöver även definieras och kommuniceras till alla berörda. Det här avsnittet belyser sådant som är bra att tänka på och ger exempel på aktiviteter som kan vara lämpliga att börja med.


Figur 1. Modell att använda för systematiskt säkerhetsarbete, illustrerad med PDCA- cykeln. PDCA-cykelns olika faser: planera, genomföra, följa upp/utvärdera och förbättra (plan, do, check, act).


Ett systematiskt arbete har inget slut, men väl en början. Det är inte helt ovanligt att nya arbetsuppgifter inledningsvis planeras och drivs i någon form av projektorganisation. Arbetsuppgifter och arbetssätt behöver därefter implementeras i den ordinarie verksamheten för att fortsättningsvis kunna drivas kontinuerligt och systematiskt. övergången mellan projektorganisation och förvaltningsskede underlättas av hög personkontinuitet. Med alltför stor omsättning av personal riskerar arbetet att tappa fart och förlora värdefull kunskap.


All kommunal verksamhet är politiskt styrd. Det är därför viktigt att redan inledningsvis involvera politikerna i berörda nämnder så att planerna på utvecklingsarbetet förankras i enlighet med de rutiner som finns i respektive kommun. Eftersom konkreta förslag och idéer ofta är lättare att ta ställning till kan ett inledande informationsmöte förslagsvis innehålla en presentation av problembilden kompletterad med lokal statistik och ett utkast till arbetsplan.


Den politiska förankringen är också en förutsättning för att projektet ska få ett tydligt uppdrag, rätt mandat och tillräckliga resurser så att det efter hand även kan bli en naturlig del av kommunens breda systematiska säkerhetsarbete.


I Uppsala kommun informerades både äldrenämnden och Räddningsnämnden tidigt om projektet. Politikerna anser att uppgifterna är prioriterade och behöver genomföras av samtliga utförare av hemvård i kommunen. Därför har äldrenämnden beslutat att ändra sitt förfrågningsunderlag för lagen om valfrihetssystem (LOV) 8 . Förändringen i förfrågningsunderlaget tydliggör utförarnas ansvar gällande det brandförebyggande arbetet med att göra riskanalyser på individnivå. Tidigare ingick enbart ett ansvar att göra en riskanalys för verksamheten som helhet.


I örebro kommun förankrades de inledande pilotförsöken med det ansvariga kommunalrådet. Försöken innebar att tre mobila sprinklersystem installerades hos enskilda. De berörda driftsnämnderna informerades. Responsen för att genomföra försöken var mycket positiv. Vidare inköp av fler system har sedan beslutats och finansierats av respektive verksamhet.


Så långt det är möjligt är det bra att försöka anpassa planeringen av de nya arbetsuppgifterna till kommunens årliga budgetplanering och på ett tidigt stadium besluta om att infoga arbetsuppgifterna i berörda verksamhetsplaner.


Räddningstjänsten Syd valde att i ett tidigt skede informera sin direktion om det planerade arbetet och göra dem delaktiga. Då arbetet kräver samverkan och delaktighet av andra förvaltningar i kommunen skickades en förfrågan till Malmö Stad och Kävlinge kommun om att medverka i ett pilotprojekt för att stärka brandskyddet för äldre som bor kvar hemma. Förfrågan till kommunerna gjordes av räddningstjänstens direktion, vilket signalerar att arbetet är prioriterat och förankrat i organisationen.


En kommun ska enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO) ha ett handlingsprogram för den förebyggande verksamheten. I programmet ska målet för kommunens verksamhet anges samt hur den förebyggande


verksamheten är ordnad och planerad. även de risker för olyckor som finns och som kan leda till räddningsinsatser ska anges. Handlingsprogrammet ska antas av kommunfullmäktige för varje ny mandatperiod, och innan programmet antas ska samråd ha skett med de myndigheter som kan ha ett väsentligt intresse i saken. Alla berörda förvaltningar i kommunen bör vara delaktiga i framtagandet. Handlingsprogrammet ska omfatta hela kommunens säkerhetsarbete inom området skydd mot olyckor och är ett bra tillfälle att brett förankra arbetsmetoder likt de som presenteras i den här vägledningen.


En av de första uppgifterna är att definiera mål och ramarna för arbetet. Som nämns i inledningen visar den nationella statistiken, som sammanställs utifrån räddningstjänsternas insatsrapporter samt olycksutredningar, att individer med en ökad riskbild ofta återfinns i äldre åldersgrupper samt bland personer med någon form av psykisk eller fysisk funktionsnedsättning. Alkohol, mediciner eller droger utgör ofta en riskfaktor.


Analysen av den nationella statistiken kan med fördel kompletteras med lokal statistik. Allt går dock inte att utläsa ur statistikdatabaser, vilket innebär att vissa antaganden även behöver baseras på informell kunskap inom kommunen. En god kommunikation mellan förvaltningarna är nödvändig för att få en gemensam bild av situationen i kommunen. även forskning, litteratur och andra underlag kan fungera som stöd i arbetet. Aktiviteter för att få till en bred samverkan där olika förvaltningars kunskaper och erfarenheter tas tillvara är därför en viktig arbetsuppgift i den här fasen.


Det är viktigt att både riskinventering och det stöd som kommunen kan ge i form av råd och förstärkning av brandskyddet har formen av ett


erbjudande som den enskilde kan ta ställning till, och som bygger på acceptans och delaktighet. Socialtjänstlagen hänvisar till varje individs självbestämmande, integritet och egna ansvar. Lagen om skydd mot olyckor anger att det primära ansvaret att förebygga bränder och begränsa skador till följd av brand vilar på den enskilde. även kommunen har ett ansvar att förebygga bränder, men det innebär inte att kommunen tvångsmässigt kan vidta åtgärder i den enskildes bostad utan direkt lagstöd. Mer information om juridiska aspekter finns i bilaga 1.


För att identifiera vilka personer som berörs av arbetet kan man som utgångspunkt börja med att leta efter de individer som stämmer in på en eller flera av följande beskrivningar; • personen har ett beteende som medför ökad brandrisk • personen har begränsad förmåga att uppmärksamma en brand • personen har begränsad förmåga att själv agera i samband med en brand


I örebro kommun lämnades följande beskrivning av problembilden till berörda enhetschefer inför inventeringen:


\"Personerna som vi försöker rin ga in är de som har ett eget boende och som samtidigt har ett beteende som innebär en förhöjd risk för brand i bostaden, och i den mån brand skulle uppstå skulle ha svårt att uppfatta faran och ha svårighet att utrymma.\"


Detta beteende kan vara orsakat av en fysisk eller psykisk funktionsnedsättning, ålderdom, sjukdom, missbruk m.m. Beteendet kan exempelvis innebära att man tenderar att glömma bort tända ljus eller mat på spisen. En annan vanlig faktor som påverkar risken för brand i bostaden är rökning och en felaktig hantering av cigaretter, tändare och tändstickor. Tidigare nämnda faktorer kan också innebära att man har svårt att uppfatta brand eller att man kan ha svårigheter att utrymma innan kritiska förhållanden uppstår. Vid en vanlig bostadsbrand uppstår dessa kritiska förhållanden vanligtvis inom 2-3 minuter.


\"Vanliga signaler som vi kan se hemma hos dessa brukare kan vara brännmärken på kläder, sängkläder, möbler och golv. även att det finns mycket brännbart på eller i anslutning till spisen är signa ler vi ska vara vaksamma på.\"


Om det inledningsvis råder osäkerhet beträffande vad som är möjligt att åstadkomma kan det vara enklare att börja mer begränsat och sedan bredda uppdraget efter hand. Börja till exempel med de personer som kommunen redan har kännedom om, exempelvis personer som får insatser i form av hemtjänst, personlig assistans eller bostadsanpassning.


Personerna som stämmer in på beskrivningen ovan har olika kontaktpunkter med kommunen  och det kan därmed underlätta för det framtida arbetet om de delas in i olika grupper. De grupper som nämns i denna vägledning är identifierade av arbetsgruppen och ska ses som exempel. Med utgångspunkt från lokal erfarenhet och statistik gör varje kommun själv en bedömning av vilka grupper som är mest angelägna att inrikta ett arbete mot.


Definierade grupper: • Personer som bor i särskilt boende • Personer med behovsprövade insatser som bor i ordinärt boende • Personer utan behovsprövade insatser som bor i ordinärt boende 9 • Personer med missbruks-, beroende- eller psykiska problem


De boendeformer som i denna vägledning benämns ordinärt boende och särskilt boende motsvarar verksamhetsklasserna 3 respektive 5B i Boverkets byggregler (BBR19). Boverkets byggregler reglerar dagens nybyggnadskrav för olika byggnads- och verksamhetstyper.


När arbetets inriktning är klar är nästa steg att identifiera vilka aktörer i kommunen som ska vara delaktiga i arbetet. Lämpligen är det aktörer som i sin dagliga verksamhet kommer i kontakt med personerna i fråga. Vilka yrkesgrupper det rör sig om beror på vilken grupp man valt att vända sig till. Liksom i allt förändringsarbete är det en fördel om man kan integrera de nya arbetsmetoderna i redan befintliga rutiner.


Räddningstjänsten Syd inledde sitt arbete med att bjuda in till en workshop där personal från Vård- och omsorgsförvaltningarna i Kävlinge kommun och i tre av Malmös stadsdelar deltog. Syftet med workshopen var att identifiera personer eller funktioner i den dagliga verksamheten i kommunen som kommer i kontakt med de


särskilt riskutsatta, i detta fall äldre personer. För att arbetet ska kunna genomföras löpande och kontinuerligt ville räddningstjänstförbundet och kommunen gemensamt hitta forum där kommunens personal kan integrera arbetssättet i redan befintliga rutiner.


\"Identifieringsarbetet utgick från tre \"grupper\" av äldre. De som redan får någon form av stöd från kommunen (till exempel genom hemtjänst), de som ska börja få stöd från kommunen (exempelvis då personer kommer tillbaka hem efter en sjukhusvistelse) samt de som inte har något identifierat hjälpbehov i dagsläget och därmed inte får något speciellt stöd från kommunen. Inom respektive grupp listades vilken personalkategori från kommunen som kom i kontakt med de äldre och i vilka sammanhang.\"


Respektive stadsdel/kommun har sedan i samråd med sin vård- och omsorgschef beslutat om vilken grupp de vill testa att arbeta med samt vilka i personalen som ska utbildas för att genomföra arbetsuppgifterna. Exempel på detta är att hemtjänstpersonal i en stadsdel i Malmö arbetar med brandskyddsfrågorna i samband med välkomstsamtal för nya brukare och följer upp arbetet genom kontaktmannaskap. Ett annat exempel är att Kävlinge kommun valt att arbeta med den kontakt som hemrehabgruppen har med enskilda och ger arbetsterapeuter uppgiften att genomföra en kontroll av brandskyddet efter exempelvis en sjukhusvistelse.


Exempel på funktioner inom kommunen som skulle kunna vara aktiva i arbetet är fixartjänster, socialsekreterare, biståndshandläggare, bostadsanpassningshandläggare, vårdplanerare, hemtjänstpersonal, personliga assistenter, boendestödjare samt personal i särskilt boende. Distriktssköterskor, sjukgymnaster och arbetsterapeuter är andra exempel på yrkeskategorier som möter de identifierade målgrupperna i deras bostad.


I vissa kommuner genomförs uppsökande hembesök hos äldre personer som inte har några insatser från kommunen. åldersgränsen varierar från kommun till kommun, men syftet är vanligtvis detsamma nämligen att de enskilda ska få nödvändig information om socialtjänstens verksamhet. Personalen som genomför dessa hembesök kan även informera om brandrisker och brandskydd.


Det kan vara en bra idé att undersöka om det finns planer på andra övergripande insatser i kommunen som omfattar de tilltänkta grupperna och om det i så fall finns fördelar med att koordinera de olika insatserna.


Då arbetet påbörjades i Varbergs kommun sökte arbetsgruppen i projektet, som kallas BoBRA, en grupp att inledningsvis inrikta arbetet mot. Det framkom då att larmpatrullerna för trygghetslarmen skulle göra hembesök hos alla trygghetslarmskunder. Detta på grund av att alla trygghetslarm i kommunen skulle bytas ut vid den tidpunkten. De kontaktvägar mot enskilda som redan fanns kunde därmed användas och arbetet kom på så vis igång relativt snabbt. Larmpatrullerna fick alltså i uppgift att inventera och informera om brandskydd när de ändå var ute hos trygghetslarmskunderna.


En aktör som är viktig att samverka med är fastighetsägaren. Den aktör som identifierar ett behov av ett ökat individanpassat brandskydd hos en enskild kan ha mycket att vinna på att informera fastighetsägaren (givetvis med den enskildes samtycke). Ju tidigare kontakt som tas desto bättre. Det kan då föras en diskussion om fördelning av ansvar och kostnader etc., vilket även kan underlätta genomförandet av vissa åtgärder.


Fastighetsägaren har i många fall en naturlig roll när det gäller brandskyddet, vare sig det handlar om ett ordinärt boende eller ett särskilt boende. I det systematiska brandskyddsarbetet som i många fall behöver bedrivas för att leva upp till skyldigheterna i LSO ingår till exempel att fördela och koordinera ansvaret för brandskyddet mellan ägare och nyttjanderättshavare (i ordinärt boende den boende och i särskilt boende verksamhetsutövaren). Ansvarsfrågan kan lämpligen klargöras i exempelvis hyreskontrakt eller en särskild gränsdragningslista.


Ytterligare aktörer är pensionärsorganisationer och andra frivilliga organisationer, till exempel stadsmissionen. De träffar personer som kan vara i behov av ett individanpassat brandskydd och kan då informera om brandrisker och brandskydd.


När man inför nya arbetsuppgifter i en verksamhet har man en målbild och förhoppning om vilken effekt som uppgifterna förväntas ge. För att kunna avgöra om de önskade effekterna sedan har uppnåtts behöver arbetet göras uppföljnings- och utvärderingsbart. Det är därför viktigt att tidigt i arbetsprocessen fundera över vad som är intressant att följa upp och att förbereda för utvärdering.


Några viktiga begrepp i utvärderingssammanhang är: • Nollmätning • Målformulering • åtgärder • Effektmätning


Nollmätning För att det ska vara möjligt att utvärdera om arbetet har gett önskad effekt behövs en nollmätning. Med det menas att det behöver noteras hur situationen ser ut innan åtgärder sätts in. Under uppföljning och utvärdering används sedan dessa uppgifter som jämförelseunderlag. Exempelvis kan räddningstjänstens statistik över tillbud, olyckor, brandorsaker etc. användas. Genom attityd- och upplevelseundersökningar innan arbetet startar kan exempelvis känslor av otrygghet, oro hos personal och enskilda fångas upp.


\"Målformulering För att kunna följa upp om målen uppnåtts behöver målen vara mätbara. Det kan vara bra att formulera både effektmål och prestationsmål . Effektmålen uttrycker de effekter som man vill uppnå med arbetet, exempelvis \"Antalet dödsbränder i h emmen ska minska med X % till år 20xx\". Prestationsmålen uttrycker de uppgifter som verksamheten ska genomföra för att nå effektmålen, exem pelvis \"Alla utförare av hemtjänst  ska erbjuda brukarna en genomgång av brandskyddet i hemmet minst en gång per år\". \"


Valet av åtgärder och arbetssätt är nära förknippat med målen för arbetet. Det handlar om att välja åtgärder som ger önskad effekt och som i förhållande till kostnaden är mest effektiva. åtgärder och arbetssätt behöver också väljas utifrån den kunskap som verksamheterna har då arbetet inleds och behöver kontinuerligt följas upp.


Effektmätning Efter några år bör effekter av åtgärderna märkas. För att veta i vilken mån åtgärderna varit effektiva behöver de utvärderas. Då måste ny statistik samlas in och jämföras med den från nollmätningen. även nya attityd- och upplevelseundersökningar kan genomföras hos enskilda, och jämföras med tidigare resultat. Först då går det att dra några egentliga slutsatser om åtgärdernas effekt och om målen för arbetet uppnåtts.


Genomförande När arbetet är planerat och grundförutsättningar skapade ska arbetsuppgifterna genomföras och implementeras i berörda verksamheter.


En viktig förutsättning för att driva ett projekt och därefter åstadkomma ett systematiskt och långsiktigt arbete med individanpassat brandskydd är att det finns en tydlig ansvarsfördelning. Vem ansvaret bör läggas på beror på hur kommunen är organiserad samt vilken grupp av personer som kommunen väljer att fokusera på inledningsvis. Allt arbete som beskrivs i vägledningen kräver samverkan mellan flera kommunala förvaltningar samt andra aktörer som exempelvis fastighetsägare. Det kan underlätta om det finns en överenskommelse mellan inblandade aktörer vem som har vilket ansvar och vem som ska stå för kostnader som kan uppkomma.


Under 2010 startade brandförsvaret i Uppsala kommun ett projekt med målet att öka säkerheten för personer med behov av hjälpinsatser i eget boende och på omvårdnadsboenden i kommunen. Projektet syftade till att förbättra brandskyddet för dessa grupper samt till att minska risken och konsekvenserna av en eventuell brand. Efter projektets start insåg Uppsala Brandförsvar att de behövde ha stöd i sitt arbete från de i kommunen som i sin dagliga verksamhet hanterar dessa målgruppers behov. Det ledde till ett samarbetsprojekt mellan Kontoret för hälsa, vård och omsorg och Uppsala Brandförsvar. Efter projekttiden övergick arbetet till att ingå i den ordinarie verksamheten. Ansvaret för det löpande arbetet ligger på Kontoret för hälsa, vård och omsorg och brandförsvaret har en stödjande roll som sakkunnig i brandskyddsfrågor.


I Linköpings kommun startade arbetet med att inventera behovet av stärkt brandskydd i särskilda boenden som ett gemensamt initiativ från äldrenämnden och avdelningen Säkerhet och Juridik inom Kommunledningskontoret. Därefter ansvarar verksamhetscheferna inom både de kommunala och privata omsorgsverksamheterna i kommunen för att det löpande arbetet med att identifiera personer med behov av stärkt brandskydd genomförs. Avdelningen Säkerhet och Juridik är fortsatt delaktig och stödjande i riskvärderingsarbetet.


Tidigt i arbetet kan det vara bra att ta fram en processbeskrivning. Den är ett bra hjälpmedel för att få en överblick över vilka delmoment som behöver ingå för att få ett bra flöde i arbetsgången. De olika delmomentens inbördes förhållande kan åskådliggöras så att alla inblandade kan se sin egen roll och processbeskrivningen kan användas för att informera samtliga berörda om hur arbetet är tänkt att ske. Nedan ges två exempel på processbeskrivningar.


1. Kontakt mellan kommun och brukare kan ske på flera sätt, till exempel via hemvårdsinsatser, hemrehab eller biståndsprövning. 2. Genomförandet sker i dialog med individen och utgår från checklistan framtagen av Räddningstjänsten Syd. 3. Utifrån resultatet från genomgången görs en bedömning av behovet av förstärkt brandskydd. 4. Inget behov av åtgärder kan identifieras, gå vidare till steg 8. 5. Vid genomgången görs bedömningen att individen behöver ett förstärkt brandskydd i form av direkta åtgärder, till exempel byte av batteri i brandvarnare, information, inköp av brandfilt med mera. Exempel på enklare åtgärder går att finna i checklistan. 6. Vid genomgången görs bedömningen att enklare åtgärder inte är tillräckliga. I detta läge är det viktigt att involvera anhöriga om möjligt och/eller fastighetsägaren samt diskutera ärendet i lämpligt internt forum. Räddningstjänsten kan vara ett stöd här. 7. Identifierade åtgärder i steg 5 och 6 genomförs. 8. Checklistan, beslut och eventuella åtgärder dokumenteras i eget internt system för uppföljning. 9. Arbetet med att undersöka behov av förstärkt brandskydd bör ske kontinuerligt. Uppföljning rekommenderas en gång om året.


I Uppsala, Kävlinge och Malmö finns särskilda grupper med uppgift att hantera ärenden där åtgärderna är av mer omfattande karaktär som inte kan åtgärdas direkt av personalen.


I grupperna i Kävlinge och Malmö ingår representanter från bland annat kommunens hemtjänstverksamhet, Rehab och biståndshandläggare. I grupperna ingår exempelvis funktioner som har förskrivningsrätt och befogenhet att fatta beslut om bostadsanpassningsbidrag.


I Uppsala kommun kallas funktionen Remissgrupp och i den ingår representanter för Kontoret för hälsa, vård och omsorg och Uppsala Brandförsvar. Remissgruppen har bland annat till uppgift att vara huvudkontakten mellan utförarna (det vill säga verksamheterna som erbjuder exempelvis hemtjänst till enskilda) och beställare (det vill säga kommunen) gällande det förebyggande arbetet.


Arbetet som beskrivs i den här vägledningen bygger på delaktighet och samtycke från den enskilde och det är viktigt att den enskildes självbestämmanderätt och integritet respekteras. Detta avsnitt beskriver de reglerade möjligheter till stöd från samhället som den enskilde kan få med grund i Socialtjänstlagen. I bilaga 1 redovisas fler möjligheter till stöd samt andra juridiska principer som på olika sätt påverkar arbetet.


Socialtjänstlagen (2001:453) ger kommunerna möjlighet att utforma socialtjänsten utifrån kommunens egna behov och förutsättningar samt förändringar i samhällsutvecklingen. Lagen hänvisar till varje individs självbestämmande, integritet och egna ansvar. Det innebär att kommunen inte kan tvinga den enskilde att ta emot hjälp eller stöd som den enskilde själv inte önskar. Kommunen har även det yttersta ansvaret för att kommuninvånarna får det stöd och den hjälp de behöver.


Enskilda har rätt till bistånd för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt. Livsföring i övrigt är inte specificerat i lagen, men vissa insatser som en kommun bör erbjuda finns uppräknade. De uppräknade insatserna är till för att underlätta för en enskild att bo kvar hemma och innefattar bland annat hemtjänst. Bistånd kan beviljas för att den enskilde ska kunna tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Kommunerna har även möjlighet att i enskilda fall bevilja bistånd utöver skälig levnadsnivå. Varje kommun bör fundera över i vilka fall den möjligheten ska användas.


I biståndsbedömningen ska handläggaren ta hänsyn till den enskilda personens egna förutsättningar och möjligheter. Handläggningen ska grundas på den enskildes ansökan eller uttryck om behov av hjälp. När handläggaren ser ett behov ska den påtala det för den enskilde och berätta vilka möjligheter till stöd och hjälp som finns.


Handläggningen omgärdas av sekretess, men om den enskilde lämnar sitt medgivande faller sekretessen för den hantering som medgivandet gäller. Mer information om de sekretessbestämmelser som råder samt bestämmelser om behandling av personuppgifter finns i bilaga 1.


Som tidigare nämnts krävs beslut från både politisk ledning och förvaltningsledning för att nya arbetsuppgifter slutligen ska bli en del av den ordinarie verksamheten. Att utbilda ledamöter i berörda nämnder och tjänstemän i förvaltningar om hur problembilden ser ut och grunderna kring brand och brandskydd kan vara ett sätt att bereda väg för beslutsprocessen. Förankring och förståelse för arbetsuppgifterna behövs i alla delar av en organisation.


Den personal som ska erbjuda sig att göra bedömningar av brandskyddet hos enskilda behöver ha viss kunskap om bränder och brandskydd 10 . Många yrkesgrupper har förmodligen redan fått någon form av grundläggande brandkunskapsutbildning. Utbildningen som avses i denna vägledning lägger dock större fokus på förmågan att se risker och riskbeteenden samt att veta hur olika risker kan förebyggas, snarare än förmågan att hantera en uppkommen brand. Sannolikheten för att personal finns på plats hos den enskilde precis då en brand uppkommer är ytterst liten. Enbart i särskilt boende finns personal på plats dygnet runt.


Både Räddningstjänsten Syd och brandförsvaret i Uppsala kommun erbjöd kostnadsfria brandförebyggande utbildningar för alla utförare av hemvård i kommunerna. Under utbildningarna lades mycket fokus på den checklista som personalen använder som arbetsmaterial då de erbjuder enskilda riskinventeringar i deras bostad. Innehållet i checklistan förklarades, bland annat med konkreta exempel.


Under utbildningarna informerade de även om att det brandförebyggande arbetet med hjälp av checklistorna kommer att fortgå framöver och därmed bli en permanent del i den ordinarie verksamheten.


En viktig del i utbildningen av personalen som ska utföra arbetsuppgifterna är att klargöra att även om uppgiften att erbjuda en riskinventering hos enskilda är obligatorisk så innebär det inte ett tvång för den enskilde att ta emot erbjudandet. Den enskilde har alltid möjlighet att tacka nej till erbjudandet och då ska det respekteras.


Utbildningar för personalen behöver genomföras med viss regelbundenhet. Hur ofta det behövs beror bland annat på verksamhetens personalomsättning. Det viktiga är att se till att kunskap och erfarenhet av det brandförebyggande arbetet upprätthålls i verksamheten.


Gemensamt för arbetssätten som presenteras nedan är att det behövs tydliga metoder och rutiner för hur den som identifierar risker hos enskilda ska gå till väga för att åtgärda problemet. I många fall är det inte helt enkelt att avgöra var gränsen för kommunens ansvar går i förhållande till den enskildes eget ansvar. Ett resonemang om detta finns att läsa i bilaga 1.


I särskilt boende är brandskyddet till stor del redan reglerat, och kommunen har ett tydligt ansvar för de boendes säkerhet. Trots att brandskyddet är högre än i ordinärt boende, med exempelvis automatiskt brand- och utrymningslarm, personal som kan ingripa och i vissa fall automatisk vattensprinkleranläggning, kan det finnas personer som har ett riskbeteende som innebär att brandskyddet ändå inte är tillräckligt. Därför bör fokus för det arbete som beskrivs i den här vägledningen i särskilt boende handla om att identifiera de personer som har behov av ytterligare brandskyddsåtgärder utöver det generella brandskyddet.


Genom att ta upp brandsäkerhetsaspekter i förfrågningsunderlag när kommunerna gör upphandling av vård- och omsorgstjänster kan krav på systematiskt säkerhetsarbete skrivas in i de avtal som upprättas. Det är här grunden läggs för möjligheten att följa upp verksamheternas systematiska säkerhetsarbete.


Verksamhetens personal är en viktig resurs i det förebyggande arbetet och behöver utbildas i systematiskt säkerhetsarbete. Ofta känner personalen redan till vilka personer som är särskilt riskutsatta och kan


därför relativt enkelt göra en bedömning av hur många som kan behöva någon form av utökat brandskydd.


I örebro kommun genomfördes, på initiativ från kommunledningskontorets säkerhetsenhet, inledningsvis en inventering i syfte att få en uppfattning om problemets storlek. Undersökningen genomfördes med stöd av en webbenkät riktad till enhetschefer inom förvaltningen för funktionsnedsatta, vård- och omsorgsförvaltningarna samt socialförvaltningarna. Enkäten innehöll tre delar.


1. Frågor om organisatoriska uppgifter samt uppgifter om totalt antal brukare inom respektive verksamhet. 2. Frågor där enhetscheferna skulle uppskatta antalet brukare som stämmer in på den problembild som definierats och beskrivits i enkäten. 3. Frågor om befintligt brandskydd i aktuella bostäder.


Linköpings kommun valde att inledningsvis fokusera på  de  personer som bor i behovsprövade boenden. Under sommaren 2010 skrevs en rapport som ett inledande steg för arbetet i syfte att få en uppfattning om hur det förebyggande brandskyddet på kommunens särskilda boenden såg ut. Det framkom då att det finns ett behov av förstärkt brandskydd hos vissa personer på grund av olika sammanfallande faktorer som bidrar till en ökad risk för brand.


Under våren 2011 identifierade Säkerhet och Juridik i samverkan med Omsorgskontoret ett antal kriterier för bedömning av en persons behov av förstärkt brandskydd.


Kriterierna för prioritering är: • Missbruk och beroende • Demenssjukdom • Psykisk sjukdom/psykisk störning • Fysiska funktionsnedsättningar • Ensamboende • Rökning • Samlarbeteende • Tidigare inträffade tillbud • Pyromani • Självmordsbenägenhet


Ju fler av kriterierna som föreligger i ett individuellt ärende desto högre prioritet får det. Kriterierna bedöms efter sannolikhet och konsekvens och sammanställs i en


riskmatris, som sedan används vid bedömning av vilka åtgärder som ska vidtas.


Omsorgskontoret har med stöd av Säkerhet och Juridiks inventering sammanställt ett styrdokument för hur prioritering ska gå till fortsättningsvis. Ansvaret att göra bedömningar och genomföra åtgärder ligger fortsättningsvis på den berörda förvaltningen.


En stor andel av de personer som bedöms som särskilt riskutsatta bor i ordinärt boende. De personer som har behov av det får stödjande insatser från kommunen, exempelvis i form av hemtjänst och trygghetslarm. Om det befintliga brandskyddet bedöms vara otillräckligt kan det behövas ett individanpassat brandskydd. En bedömning av brandskyddet kan exempelvis göras tillsammans med den enskilde i samband med att genomförandeplanen för bistånd upprättas. En genomförandeplan upprättas av utförare av hemtjänst i samband med att bistånd beviljas, och följs upp årligen eller vid förändring.


Arbetet med att uppmärksamma risker och riskbeteenden kan med fördel göras av den personal som exempelvis utför hemtjänstinsatser i den enskildes hem. Personalen har möjlighet att observera om det finns brännmärken i möbler, kläder och golv, om det förvaras mycket brännbart på eller i närheten av spisen osv. Som hjälp i arbetet med att identifiera brandrisker i bostaden kan personalen använda en checklista som de går igenom tillsammans med den enskilde. Ett exempel på en sådan checklista finns i bilaga 2. I bilaga 3 finns ett exempel på ett informationsblad som kan lämnas till den enskilde efter en genomgång av brandskyddet. Informationsbladet kan fungera som en minneslista för den enskilde och som en information till exempelvis anhöriga.


I Uppsala kommun har en checklista tagits fram som hemtjänstutförare tillsammans med den enskilde i möjligaste mån ska fylla i vid hembesök. En gång om året ska det göras en uppföljning av brandskyddet med hjälp av checklistan. Svaren sparas i personens akt som upprättas inom socialtjänsten. Då checklistan gås igenom tillsammans med den enskilde ska det tydligt framgå att det är något som kommunen erbjuder som stöd och inget tvång. Den enskilde ombeds skriva under checklistan för att intyga att de förstått vad som gäller och att de frivilligt går med på riskinventeringen samt samtycker till hanteringen av personuppgifterna.


Det kan tyckas svårare att få in ett arbetssätt som exemplet ovan hos de privatägda hemtjänstutförarna än hos de kommunala eftersom verksamhetens innehåll inte kan påverkas på samma sätt. Det finns dock sätt att hantera detta.


I Uppsala kommun används en modell som består av beställare och utförare för hemvården. Kommunen, som har rollen av beställare, har infört krav i underlaget för upphandling. På så vis regleras utförarnas avtal så att uppgiften att systematiskt erbjuda inventering och behovsanpassning av brandskyddet hos den enskilde utförs.


Under arbetets gång kan det även uppkomma andra typer av oklarheter som riskerar att bli ett hinder i arbetsprocessen. Nedan ges två exempel på frågor som hanterades i Uppsala kommun.


En av uppgifterna i arbetet med att stärka brandskyddet hos den enskilde var att hjälpa till att kontrollera batteriet i brandvarnaren. Det framkom att hemtjänstpersonalen av arbetsmiljöskäl har riktlinjer som säger att de inte får klättra upp på en stol, vilket gör det svårt att nå brandvarnaren. Kommunen valde då att köpa in ett verktyg till varje utförare av hemvård så att de stående på golvet enkelt ska kunna testa brandvarnaren hemma hos den enskilde. Därmed utgjorde detta inget hinder för personalen i deras arbete.


I diskussioner med personalen framkom att det fanns en ängslan för att missa något viktigt och ställas till svars ifall skada eller dödsfall skulle inträffa. När de farhågorna uppdagades blev det tydligt att det är viktigt att informera personalen om vilken roll de har och att de inte kan göra något fel som de kan ställas till svars för i detta arbete. Istället poängterades och diskuterades den möjlighet de har att minska antalet olyckor med konsekvensen att enskilda skadas eller omkommer i sitt hem till följd av brand.


De flesta personer som bor i vanligt boende har ingen regelbunden kontakt med kommunens socialtjänst. Det innebär dock inte att där inte finns personer som kan ha behov av att erbjudas extra stöd.


Exempel på kontaktpunkter med denna målgrupp är de förebyggande hembesök hos äldre personer som många kommuner genomför. Vid dessa hembesök kan frågor om brandsäkerhet ingå. Detsamma gäller de fixartjänster som finns i många kommuner. Genom att utbilda berörd personal om risker, riskbeteenden och åtgärder för att minska riskerna kan kunskap spridas och bränder förebyggas.


Räddningstjänsten Syd genomför regelbundet hembesök i vanliga bostäder för att kontrollera och informera om brandskydd. Med anledning av den problematik och riskbild som finns för äldre har en del av hembesöken utvecklats och riktar sig speciellt till seniorer som bor samlat i särskilda bostäder för personer som är 65 år eller äldre. Räddningstjänsten och övriga förvaltningar i kommunerna använder samma checklista för att underlätta uppföljning och kommunikation.


Deltagarna i de grupper som genomför de riktade hembesöken är speciellt utbildade i äldresäkerhet och checklistans användning och tolkning. Grupperna ansvarar bland annat för planeringen av hembesöken och kontakt med berörda aktörer, såsom kommunala representanter, fastighetsägare, bostadsrättsföreningar etc. Den nära samverkan med den kommunala vård- och omsorgsorganisationen är viktig då behovet av insatser i vissa fall faller inom deras ansvarsområde.


Utifrån hembesöken sammanställs ett statistikunderlag som sedan används vid uppföljningsmöten för att diskutera vidare arbete och åtgärder.


Personer som har missbruks-, beroende- eller psykiska problem kan ha svårt att upptäcka en uppkommen brand och det finns även en ökad risk att deras beteende orsakar en brand. Om de av olika skäl har svårt att få en bostad på den ordinarie bostadsmarknaden, finns det möjlighet att få stöd från kommunen med en bostad på den sekundära bostadsmarknaden. Dessa bostäder har olika benämningar i olika kommuner. De kan exempelvis benämnas försökslägenheter, träningslägenheter, sociala bostäder eller bostadssociala kontrakt. Gemensamt är att någon av kommunens förvaltningar står som förstahandshyresgäst och att de i sin tur hyr ut lägenheten till den enskilde.


Till exempel kan det se ut som i örebro kommun där de aktuella fastigheterna främst ägs av örebros kommunala bostadsföretag, öBO, men även av privata fastighetsägare, och där kommunen har förstahandskontrakten. Kommunen hyr i sin tur ut till den enskilde.


Dessa bostadslösningar kan ges som bistånd enligt socialtjänstlagen till vuxna personer med missbruks-, psykiska eller allvarliga sociala problem • som saknar bostad, eller • som riskerar att stå utan bostad på grund av uppsägning eller avhysning, och • som inte själva kan tillgodose sitt behov av bostad.


Boendeformen är att betrakta som ett ordinärt boende, med enda skillnaden att personerna inte har ett förstahandskontrakt. Eftersom de boendes problem är kända kan det vara på sin plats att kommunen och fastighetsägaren tar ett större ansvar än normalt för brandsäkerheten i dessa fastigheter. Det kan vara av värde både ur säkerhetssynpunkt för den enskilde, boende runtomkring, och från ekonomisk synpunkt för kommunen och fastighetsägaren. Då kommunen står som hyresvärd finns exempelvis möjlighet att redan från början utrusta lägenheterna med ett utökat brandskydd (släckutrustning, spisvakt osv.). Vilka åtgärder som sätts in kan variera beroende på den enskildes beteende och eventuell risk för vandalisering och stöld. Möjligheten att skriva in generella krav om brandskyddet i hyreskontrakten finns också.


Kontaktvägen mellan kommunen och personerna i denna målgrupp kan vara den funktion i kommunen som beslutar om sociala hyreskontrakt. Socialsekreterare kan utbildas i riskbedömning så att de tillsammans med den enskilde kan bedöma behovet av ett stärkt brandskydd. En checklista med exempel på risker, riskbeteenden och förslag på åtgärder kan vara ett bra hjälpmedel. Ett exempel på en sådan checklista finns i bilaga 2.


En viktig del i det systematiska säkerhetsarbetet är uppföljningen. Uppföljning behöver göras av olika anledningar, till exempel för att ta reda på om de planerade åtgärderna/arbetsuppgifterna har genomförts, om arbetet utförs på ett verksamhetsanpassat sätt och om rätt förutsättningar finns för att nå uppsatta mål. Det är även viktigt att kontinuerligt under arbetets gång sammanställa data och erfarenheter och dra lärdom av det arbete som utförs. För att det ska vara möjligt att göra uppföljningar behövs tydliga och mätbara mål för arbetet och ett system för insamling av data.


Beslutet att genomföra arbetsuppgifterna och att arbeta efter de arbetssätt som exemplifieras i den här vägledningen har tagits antingen politiskt eller på ledningsnivå inom olika förvaltningar. Ett av syftena med att följa upp och utvärdera arbetsinsatserna är att återföra erfarenheter till beslutsfattarna. Man kan även behöva utvärdera hur arbetet fungerar och om något i arbetsprocessen behöver justeras.


Det är inte bara beslutsfattarna som har behov av att få återkoppling. Alla som på något sätt är inblandade har intresse av att se effekterna av arbetet. Effekten kan mätas både avseende stärkt brandskydd och höjd riskmedvetenhet hos enskilda, och personalens psykiska arbetsmiljö.


Ett gemensamt kommunövergripande system för inrapportering av tillbud är värdefullt för att kunna få en bredare överblick över kommunens totala arbetsinsatser. Med hjälp av en gemensam sammanställning har man möjlighet att uppmärksamma trender och mönster som skulle kunna gå obemärkt förbi om varje enhet/verksamhet skötte uppföljningen själva.


Varbergs kommun har tagit fram olika dokument som ska användas under arbetet. Man har även beskrivit de olika dokumentens användningssätt för att tydliggöra deras syfte i arbetsprocessen. Ett av dokumenten, Checklistan , utgör först och främst ett statistiskt underlag för att ge en bild av hur brandskyddet och säkerheten ser ut hos enskilda respektive berörda organisationer. På sikt kan denna statistik utgöra en del av underlaget för uppföljning av arbetet inom projektet BoBRA. En mall för hantering av uppgifter/statistik från checklistan finns också att använda.


Omfattningen av de åtgärder som genomförs till följd av ett systematiskt arbete kan variera. Det kan handla om allt från att informera om risker, prova och/eller byta batteri i brandvarnare och ta bort brännbart material från spisen, till att sätta upp fler brandvarnare, komplettera med ett automatiskt larmsystem, installera spisvakt eller en mobil sprinkleranläggning. Listan kan göras lång, och även en till synes liten åtgärd kan ha stor betydelse för den enskilde. Det är lätt att föreställa sig stora kostnader till följd av ett systematiskt brandförebyggande arbete, men så behöver det nödvändigtvis inte bli. Flertalet av de personer som omfattas av arbetet kommer förmodligen enbart att behöva information, några tips på vägen och en och annan mindre åtgärd som till exempel batteribyte i brandvarnaren. För ett mindre antal personer kommer behovet av åtgärder kanske att vara mer långtgående och mer kostsamma, men i gengäld kan kostnaderna för åtgärderna i dessa fall sannolikt uppvägas av värdet av räddat liv och egendom.


Som ett resultat av tidigare beskrivna inventering i Linköpings kommun införskaffade äldrenämnden 20 stycken mobila sprinkleranläggningar, som placerades hos personer med förhöjd risk för brand i särskilt boende. I och med inventeringen har frågan om brandskydd uppmärksammats och medvetenhet ökat om behovet av att genomföra riskanalyser och hantera risker genom brandförebyggande åtgärder.